324 



„dum" (o : mat) i tordenveir og bliver skjær i morgendug." Atter 

 her er altsaa den gamle tanke, at perlen faar sin glans fra den him- 

 melske væde. — Den opfattelse 1 , at tordenveir gjør perlen mat, holdt 

 sig ellers længe. 1741 spørger det svenske akademi, om perler skades 

 ved „ dunder, blixt og stormv/åder" ; men dette besvares i akademiets 

 af handlinger af Olaf Malmer med et af gjort nei. 



I mange aar troede man ogsaa, at perlen var muslingens „e g" , 

 og herhen hører den historie, at en svensk major og en liflandsk adels- 

 mand i aaret 1700 saa „en musling krybe ud af en perle, 

 som de havde lagt foran sig paa bordet." — De gode herrer har vist, 

 foruden perlen, ogsaa havt en flaske i nærheden. 



I virkeligheden opstaar perlen paa den maade, at der kommer 

 et eller andet fremmed legeme indenfor muslin- 

 gens skaller. Det kan være et sandkorn eller, hvad der oftest 

 hænder, et snyltedyr; men altid udskiller dyret kalk, ligesom naar det 

 danner sin skal. Denne kalk lægger sig lagvis over det fremmede 

 legeme, hvorved perlen dannes. Forholdet er altid ens, baade hos 

 havperler og hos flodperler; men endnu hører man af og til den oppfat- 

 telse, at flodperler dannes anderledes end de andre. Dette er dog 

 aldeles urigtigt. 



Den gammeldags opfattelse om en himmelfalden draabe vilde folk 

 nødig opgive, og saa sent som 1818 maa en russisk naturkyndig 

 møde med en undskyldning til damerne, fordi han i en afhandling 

 kalder perlerne for „en sygdom" hos dyret. Erik Pontoppidan 

 skriver dog allerede 1753 om Norges flodperler: „Det er falskt, at 

 somme mener, de skyde sig op paa våndets superficie for at besvangres 

 af duggen." — I poesien bruger Wergeland selve virkeligheden 

 til et poetisk billede, idet han synger : „Som insektets stik i muslin- 

 gen — • Avler fornærmelser kun perler i mit hjerte." (En liden, natur- 

 historisk feil kan „digteren" nu ikke undgaa — „Insekter" findes ikke 

 i havet). 



Fra ældgammel tid har man søgt at fremkalde kunstige perler og 

 perlemor, men sjeldent med held. Linné har ogsaa prøvet det; men 

 historien er temmelig dunkel. Han indgav et andragende til regje- 

 ringen, hvori han siger, at han kan „ tvinge muslingerne til at 

 føde perler" og beder, om hans metode maa blive offentliggjort til 

 «rigets gavn;" men nogen tid eiter siges «hemmeligheden" at 

 være bleven „solgt til en mand i Gøteborg" og efter dennes død 



