332 



sollyse dage, for at de kan se muslingerne paa bunden. De farer ud 

 paa en tømmerflaade, lægger sig paa maven og speider fra kanten ned 

 i våndet, hvorpaa de med træstænger eller hænderne griber muslin- 

 gerne. Paa dybe steder lader de sig glide ned i våndet ad en stor 

 stang, idet de holder sig fast med fødderne og søger muslingerne med 

 -hænderne. 



Baumann fortæller endvidere, at saalænge muslingen staar 

 i våndet, er fisken eller sneglen helt udenfor skallen „ongefær som 

 en jordsnegel, naar den bærer sit hus." Paa ren sandbund kan 

 dyrene flytte sig, dog saa langsomt, „at man ei merker det uden 

 paa de smaa render eller furer, de gjør efter sig." — „Perlen", 

 siger Baumann videre, „har samme farve som skallen, er denne 

 rødbrun, er perlen det ogsaa. De fleste af vore perler er rød- 

 brune; men man finder ogsaa hvide eller graalige. Kun den 

 mindste del har det rette vand eller glans. Paa sterkt rindende vand 

 er skallen udenpaa gulbrun, paa stille vand sort." — Pontoppidan 

 tilføier, at han hos Ole Worm saa nogle særdeles skjønne norske 

 perler, som ikke veg for de orientalske ; men deres tal var kun ringe. 



Ogsaa en anden gammel forfatter, Fr. Thaarup, skriver 1796 

 om de norske perler og nævner østersperler paa vestkysten : „De ere af 

 anselig Størrelse," siger han, . ; men fattes den nødvendige Glans. De 

 ægte Perler findes derimod i Christianssands Stift; men Udbyttet er 

 kun ubetydeligt." 



Norges perlefiskerier var kongelig eiendom lige til 1845, hvor- 

 efter udbyttet blev grundeiernes. Fangsten har aldrig været helt 

 nedlagt. Paa Jæderen er der i vore dage fisket mangen smuk perle ; 

 det værdifuldeste eksemplar veiede henved ^ lod og blev betalt med 

 320 kr. Paa verdensutstillingen i Chicago 1893 mødte Norge ogsaa 

 med flere dusin hvide og svagt rosenrøde perler. 



Efter oplysninger fra danske guldsmede kjøbes der i Kjøbenhavn 

 aarlig mange flodperler, som i flæng kaldes norske, svenske eller 

 skotske. Om de svenske haves dog paalidelige oplysninger ; thi der 

 er her kun ringe mellemhandel. Svenske fiskere, tarvelige mænd af 

 folket, samler i længere Tid paa perlerne, indtil de har et glas eller 

 en flaske fuld. Da tager eierne lige til Kjøbenhavn og falbyder deres 

 varer. Der kan imellem dem være virkelig gode perler ; men prisen, 

 der betales for dem, vil de danske handelsmænd selvfølgelig ikke ud 

 med. En smuk, mat perle, som jeg saa hos en guldsmed, kostede 



