334 



kom derimod ti] Kolcling, som perlefisker; men da høvedsmanden af 

 gjerrighed drev ham til arbeidet om vinteren, „døde han." 



Holbergs fremstilling er gaaet viden om land. Pontoppi- 

 d a n i sit „Danske Atlas" har den ogsaa, og flere udmerkede tyske 

 videnskabsmænd i vor tid citerer den ligesaa. De tror naturligvis, at 

 den store Holberg vidste besked. Men Holbergs fortælling er 

 gal ; Slange har r et, det var en indier og ingen grønlænder. Dett© er 

 oplyst af den danske konkyliolog 0. A. M ø r c h, som i sine „Forteg- 

 nelser over Danmarks Bløddyr" gjengiver et kongebrev fra 1623 

 til Gunde Lange, lensmand paa Koldinghus, hvori der staar, 

 at da den „Indianer", som skulde fange perler i hans len, er død, 

 skal de bønder „ tilholdes", som før har „brugt" perlefangst og „kunde 

 vide nogen Besked derom, at continuere den." 



Perlefangsten døde vel hen ; men der er dog stadig perler henad 

 den kant. Tyske forfattere giver oplysninger fra vor© dage, om hvor- 

 ledes bayerske og sachsiske soldater ved at bade fandt perler i Aller 

 Aa mellem Kolding og Haderslev. L. v. Schrøder skriver 1854, 

 at der findes perler, dog kun smaa, i „Tapsaaen", som flyder forbi 

 Christiansfeld, driver Aller mølle og løber ud i Heils sjø. 



M ø r c h mente, at den danske perlemusling ikke var den sedvan- 

 lige, nordlige flodmusling, men „unio littoralis", som dog hører til 

 samme slegt. Om Allerperlerne oplyser imidlertid tyskeren dr. W. 

 K o b e 1 1, 1870, at de ikke stammer fra unio littoralis, men fra 

 arten unio crassus Retz, dog er det en varietet, større end 

 sedvanlig. Efter meddelelse fra boghandler L y n g e skriver tyskeren 

 I. O. Semper 1864 til M ø r c h, at han sender ham nogle unioperler, 

 som han selv har fisket ved Allermøllen, og prof. A. Feddersen 

 har 1867 ogsaa hos en ven seet smukke perler, netop fra Aller Aa. 



Perlernes værd afhænger naturligvis af mange forskjellige 

 ting, særlig størrelse og form. Høiest sættes de sølvglinsende, melke- 

 hvide. Den glans har netop de ceylonske, mens den persiske havbugts 

 har et gulladent skjær. „Østerlænderen", er der sagt, „foretrækker 

 de hvideste kvinder, det hvideste brød og de hvideste perler." Man 

 har dog ogsaa høit værdsatte „farvede" perler, det vil sige, farvede fra 

 naturens haand. De kan være graalige, brune, violette, ja sorte. Er 

 perlen farvet, er det indre af skallen det ogsaa — som skal, saa perle. 

 I britisk museum er der et par deilige rosenrøde perler, paa 

 Chicagouclstillingen var der mange mørkladne og i Berlin endogsaa 



