354 



som rasende af kjærlighed ikke viger fra din dør. Man kan knuse mil 

 hoved, dog holder jeg med jerngreb min skjønne perle fast." — Et 

 gammelt tyrkisk vers lyder: „ Verden er en kjæmpemusling — 

 Som eneste perle indeslutter den d i g !" 



Den ældste kinesiske ordbog, 100 aar f. Kr., omtaler perler 

 baade som prydelser og som amuletter. Man troede, at de opstod af 

 „dragehjerner" , og fortalte, at de kunde lyse saa sterkt, at man kunde 

 koge ris ved dem. (Dragerne regnes jo endnu i Kina for lykkebringende 

 væsener. 1885 var der i Honkong et stort „drageoptog" mod koleraen, 

 og keiserens gule silkedragt bærer perlestukne dragebilleder). 



I de jødiske skrifter sætter Salomons ordsprng visdom og 

 en duelig hustru høiere end perler — disse regnedes altsaa for noget 

 særlig godt. Den rigtsmykkede jødebrud bar da ogsaa sit slør fæstet 

 til et perlediadem. Jesus selv nævner dem flere gange — bjergpræ- 

 kenen med ordene: „Du skal ikke kaste perler for svin", kjøbmanden. 

 der fandt en perle — og i Johannes's aabenbaring fortælles om det 

 nye Jerusalem, hvor hver af de 12 porte dannes af en eneste perle, 

 som betyder Kristus. 



Om ægypternes perieluksus fortælles mangfoldigt. Den 

 fandt sit høidepunkt i historien om Kleopatras perle. Hun væddede 

 med Antonius om, at hun ved et eneste maaltid kunde bruge 10 mill. 

 sosterter. (En sestert var lig nogle og tredive øre). Vædclemaalet 

 vandt hun paa den maade, at hun tog sin ene perleørenring af, kastede 

 den i et glas eddike, hvor perlen blev opløst, og dråk indholdet. — 

 Saaledes fortroller P 1 i n i u s, — en lignende historie fortælles for- 

 resten bl. a. om Caligula — og P 1 i n i u s' s ord har staaet uantastet i 

 hundreder af aar, indtil i vore dage en tysk videnskabsmand, dr. 

 M o e b i u s, erklæi*er, at det umuligt kan være gaaet saadan til. Ei; 

 perle kan nemlig ikke opløses i en — to — tre. Der skal længere 

 tid til, end et noksaa overdaadigt maaltid varer. M o e b i u s siger, 

 at han uger igjennom har havf perler staaende i kold eddike, uden at 

 de blev opløst. Derimod opløstes de efter at være bleven vadsket i 

 varm eddike og kogt ^ time i kali ; „raen en saadan snaps har ægyp- 

 terdronningen dog neppe drukket." 



1560 efteriignede en engelskmand, Sir Thomas G r e s h a m, 

 Kleopatras paafund. Han var bleven ærgerlig paa den spanske 

 udsending, der idelig pralede med iortællinger om de kostbare feste,' 

 i lians fædreland. Sir Thomas indbød derfor spanieren til et gilde, 



