355 



hvor han kastede en knust perle i et glas vin og dråk gjæsten til. 

 Denne blev herover saa rasende, at han udfordrede Sir Thomas og 

 blev dræbt i duellen. 



I Europa kom perlerne senere i brug end i Østerland, dog 

 langt tidligere end slebne diamanter, som man først fandt paa at 

 slibe 1476. Det var Aleksander den Stores tog til Indien, som 

 bragte perlerne til Hellas. Den første græske forfatter, der 

 omtaler dem, er Theofrast, „botanikens fader." Ligesom per- 

 serne bar hellenere af høi byrd en perle i det høire øre. — • Til 

 R o m kom perlerne først under den jurgurtinske krig, og senere 

 bragte Pompejus's krigstog store perleskatte hjem. Han of rede 

 saaledes Jupiter 33 kroner (!) af perler. Cæsar gav Brutus's mo- 

 der en perle til 700,000 kroners værdi. I det sidste hundred 

 aar før Kr. var perleluksusen paa sit høieste i Rom, selv hvilebæn- 

 kene var perleprydede. P 1 i n i u s fortæller, at han saa Caligulas 

 hustru smykket med perler og ædelstene, hvis værdi, som hun 

 selv fortalte P 1 i n i u s, løb op til 40 millioner sesterter. — Hver 

 en glædespige bar en perle i øret, og til adskillelse herfra bar 

 de fine damer to eller tre, som vittigt kaldtes for „respektperler" . Des- 

 uden havde de smaragder i ørene — hvide perler og grønne ædelstene 

 staar særlig godt sammen — og disse ørenprydelser vakte ogsaa 

 opmerksomhed ved deres klirren, „naar eierinden yndefuldt dreiede 

 hovedet." Man kaldte dem ogsaa „crotalus" o : klapren, hvilket den 

 gang ikke som nu fremkaldte uhyggelige tanker om klapperslangen. 

 Det var jo først Linné, som gav det fæle dyr navnet „crotalus" . 



Mod perlepragten optraadte bl. a. S e n e c a, og kirkefaderen 

 Tertullian skriver dybt rystet : „En million sesterter er trukne 

 paa en eneste perlesnor; hele skove og øer bærer en kvindenakke." 

 I sine epigrammer spotter digteren Martialis damernes forgudelse 

 af perler, og lader en vis fru Gr e 1 1 i a endogsaa sætte dem over sine 

 døtre. Hun siger : „Ei ved guder, ei heller ved gudinder — Sværger 

 G e 1 1 i a, men ved sine perler - — Dem, hun favner, dem, hun kjærligt 

 kysser. — Mer hun elsker dem end sine døtre — Hvis hun misted dem 

 ved et uheld, stakkel — Ei en time hun vilde længer leve." Keiser 

 August bruger derimod perlen til en lignelse, idet han kalder ven- 

 nen Mæcenas for sin „Tiberiske Perle" — Mæcenas var nemlig fra 

 Etrurien, hvor Tiber udspringer. 



middelalderens og renæssancens kvinder elskede perler. 



