360 



Vil man i vore dage se et uclvalg af skjønne perler, skal man 

 gjeste en af de store fiskeriudstillinger ; thi der findes baade egte 

 sager og etterligninger. Disse sidste drives nu til en saadan fuldkom- 

 menhed, at kun det allerbedste kjenderøie kan skjelne egte fra uegte. 



Som før nævnt brug te østerlænderne tit perler som sindbillede paa 

 skjønhed og renhed. Renæssancedigterne nævnte dem ogsaa. Da 

 dronning Elisabeths lig blev ført paa Th em sen til London, fremkom 

 der et digt med ordene : „Fiskene græd deres perleøine ud og svøm- 

 mede blinde bagefter." Shakspeare har dog ikke megen brug 

 for dem. I „Julius Cæsar" taler han om taarerne som „Sorgens Per- 

 ler", og i ,, Haml et" kalder kongen giftbægeret for en perle; men man 

 kan læse mange sider igjennem uden at møde de fine skjønheder. 



I vore folkeviser nævnes de kun sjeldent, t. eks. i „Aksel og 

 Valborg" : „Guld har hun om sin hvide Haand — I Perler fletter hun 

 sit Haar," og de kjendte linjer fra ,,Gangerpilten" : „Jeg sætter op 

 min Perlesnor — Tag den, om du kan faa." — ■ I „Herr Karl" : „Han 

 bød Kongen de dyre Skatte — Og Perler uden al Ende." Og i „Ebbe 

 Skammelsøn" : „Hun skinner af Perler og Guid." Ogsaa o r d- 

 sprogene har kun et par stykker : „Tit findes de største Perler i 

 de mindste Skaller." „Det nytter ikke at hænge Perler om Soens 

 Hals." — En større rolle i folkefantasien har de i alle tilfælde ikke 

 spillet. En tysk folkevise lyder : „Ich hab' die Nacht getråumet — 

 wohl einen schweren Traum — Es wuchs in meinem Garten — ein 



Rossmarinenbaum. Drauss sah ich Perlen rinnen — Und Tropf- 



lein rosenroth — Was mag der Traum bedeuten? — Ach, Liebster, bist 

 du todt?" — Den lærde tids digtere har derimod travlt med „Perletaarer" 

 og „Perlevand", og det 17de hundred aars galante poesi møder under- 

 tiden med ret uhyggelige lignelser, som, naar Povl Pedersen 

 F i 1 e cl o r synger om sin Cloris i Dødens Arme : „Skal Døden læbediede 

 det Amorelle Par — Dem paa sit sølvgraa Bryst to Perlebjerge bar." 

 (I samme forfatters romaner er kvinderne stadig „perlesmykkede" ). 

 Brorson synger derimod om Jesus: „En Perle, der forgjættes — 

 Saa nøie ledes op." 



I den nyere digtning nævnes de tit. Heines : „Du hast 

 Diamanten und Perlen — ■ Hast alles, was Menschenbegehr — " kjen- 

 der vi alle. I den nyere danske poesi, ligefra Oehlenschlåger 

 til vort hundredaars lyrikere, bruges perler ogsaa tit til smukke bille- 



