376 



skikkelse for dem som quetzalfuglen. Nu opstod de vældige t e o k a 1- 

 1 i s (templer) til quetzalens og gudens ære i Copån, Palenque, Chichen- 

 Itza, Vxmal-Chiapas, cl. v. s. kun i de oprindelige Maya-indianeres land 

 og ikke i de senere, fra Mexiko indtrængte Nahuaers distrikter. 



Den fremmede erobrers haand hvilede aabenbart tungt paa Maya- 

 stammen og dens kultus; mexikanerne skattede quetzalens prydfjær 

 høiere end guid, som forøvrig der ikke var vanskelig at faa fat paa, og 

 af dem forfærdigedes fjærbuske, fjærkroner og pragtgevandter for høv- 

 dinger og fyrster. Det begyndte derfor en formelig udryddelseskrig 

 mod quetzalen, selv om det ogsaa var strengt forbudt at dræbe en saa- 

 dan fugl, som det berettes fra erobringens tid. Man berøvede quet- 

 zalerne deres vakre fjær og slåp dem løs igjen; derved omgik man 

 forbudet. I hvilket omfang denne grusomhed foregik, d. v. s., hvor 

 stor tribut de undertvungne stater maatte levere til Mexiko, fremgaar 

 af den i Museo nacional i Mexiko opbevarede bog, libro de tributes, 

 hvorefter alene de nuværende stater Oaxaca og Chiapas aarlig havde 

 at levere 5680 bundter quetzalfjære, en enorm tribut, naar man betæn- 

 ker, at to fjær repræsenterede en fugl; dertil var det en udtrykkelig 

 bestemmelse om, at hver fjær maatte have en arms længde. 



Quetzal-dyrkelsen tog en ende under disse forholde, og de præg- 

 tige templer f orfaldt ; men de mange, i sten meislede gude-, konge- og 

 presteskikkelser, med den rige fjærpryd lader os uangribelig erkjende 

 ruinerne som kultussteder for quetzalcoatls, denne gud, hvis befriende 

 tilbagekomst ventedes med saa store forhaabninger under det trykkende 

 fremmedaag. Det var da heller ikke noget under, at de indfødte, da 

 C o r t e z med sit mandskab viste sig ved kysten, troede, at quetzalcoatl 

 selv kom tilbage med sit følge for at gjenoprette fred og ro i landet. 

 Men quetzalfuglen, der en gang i stort antal beboede Centralamerikas 

 landomraade paa de lavere strøg, har nu trukket sig tilbage til de 

 dunkle skove, som i en høide af 2000 m. bedækker bjergskrænterne. 



Afbildninger med hovedsmykke af quetzalfjær forekommer ofte; 

 det eneste virkelige eksemplar af en quetzalfjærkrone, som er naaet 

 til Europa, befinder sig i det keiserlige hofmuseum i Wien, som en af 

 museets værdifuldeste eiendele. Den stammer fra Ambraser-samlin- 

 gen, i hvis beskrivende katalog af baron von S a c k e n fra aar 1855 

 den omtales i følgende ord : „Et høit mexikansk hovedsmykke af her- 

 lige, grønne guldglinsende fjær og striber af andre farver i 



inventaret af 1596 benævnet, „en mørisk hue" („ain mørischer Huet"). 



