2 
etablissement. Det forklarede stanken, og da der med ekspeditions- 
baaden kom underretning om, at der samme dag var indbragt to hvaler, 
da var der ikke andre end professoren, der reiste i midnatssol, som 
tænkte paa lugten, og han var efter fuldført arbeide gaaet tilkøis, blind 
for alle nye indtryk. Alle andre glædede sig over det sjeldne held at 
faa tage to af de efterlængtede havkjæmper 1 øiesyn som afslutning paa 
Nordkapturen og drog iland, op til fabriken. De fleste havde jo 
indbildt sig, at der var lige mange hvaler i Finmarken, som droske- 
heste i Berlin, og havde derfor følt sig dybt skuffede over ikke at 
træffe noget levende individ de foregaaende dage, springere og den slags 
»smaafisk« fraregnet. De døde dyr var derfor særdeles velkomne 
som brugeligt surrogat. Og sikkert er det, at en slig hval paa 15—20 
meters længde er et merkeligt syn, selv naar det ikke er første gang 
man ser det. Og mindre merkelige blir ikke dyrene, naar man tænker 
paa, at disse kolosser, der ser ud, som om de kunde sluge en af tro- 
pernes elefanter med hud og haar, de vokser sig store i de døde polar- 
have, hvor man paa de fleste steder ikke ser anden antydning til dyrisk 
liv end hist og her en alke eller lunde, og nærer sig af ganske smaa 
rækelignende krebs eller tildels af lodde og sild. 
Turisterne reiste sin vei, da de havde faaet nok af stanken, som 
ikke blev mindre inderst i bugten, hvor hvalskrotterne koges og præpare- 
res — ofte først efter at være gaaet ordentlig i forraadnelse — og da 
de havde vasset tilstrækkelig længe om i det tykke lortlag, oversaaet 
med fede, gulhvide fluelarver, der dækkede marken rundt slagtepladsen 
og kogehusene. Jeg derimod blev igjen og skulde vente til næste baad for 
at faa lidt nærmere rede dels paa hvalindustrien, dels og særlig paa en sop, 
der havde angrebet den tørfisk, som i tusenvis hang paa hjeld ved handels- 
stedet et lidet stykke fra etablissementet og udbredte en stank, der ikke 
var langt fra at kunne konkurrere med hvallugten, om den end var af 
en anden sort. Foruden hvaletablissement er nemlig Sørvær — som 
ligger paa Sørøen, vest for Hammerfest — ogsaa et betydeligt fiskevær 
og handelssted. 
Den næste eftermiddag var Jeg begyndt at undersøge tørfisken og 
haabede snart at komme 1 nogenlunde overensstemmelse med den 
borgerlige dagsinddeling, som man her nord let emanciperer sig fra; da 
lød der pludselig en skarp piben fra den ydre havn. Det var tegn til 
fabriken fra en af fangstbaadene, der var kommet ind med hval. Hav- 
