/ 
Foran kanonen, fæstet til søilen, der bærer denne, er der anbragt 
en lem (r,r), paa hvilken de første 20 favne af harpunlinen er opskudt. 
Derfra er linen ført over et dampspil, der besørger udfiringen, hvis der 
maa slippes ud mere end de tyve favne; undertiden kan det være nød- 
vendigt at fire af et par hundrede. For at fuldstændiggjøre denne be- 
skrivelse skal vi endelig nævne, at der paa begge sider af forstævnen 
— udenfor skibssiden og i flugt med dækket — er indhængslet to andre 
lemmer, paa hvilke skytten staar, naar han vil rette kanonen lodret mod 
skibets længderetning — en høist ubehagelig stilling i uroligt veir, med 
havet lige under og med sjøsprøiten ind over dækket. Den ene af 
disse lemmer sees længst tilhøire paa billedet. 
Det var, hvad skytten berettede om kanonens indretning og brug. 
Imidlertid dampede vi med fuld fart tilhavs, næsten ret mod vest, 
i det skjønneste klarveir og solskin, med det rolige ishav udbredt for 
stævnen, mens fjeldenes konturer efterhvert blev svagere og svagere bag 
os. Hist og her strøg vi forbi en brednebbet lunde eller en anden sø- 
fugl, der laa og vuggede sig paa den blanke havflade og lod skibet 
komme helt bort til sig, før dens frygt overvandt dens nysgjerrighed, 
saa den resolut satte gumpen tilveirs og ved vingers og fødders hjælp 
skjød ned 1 det klare vand, 
Polarhavet er oftest og paa de fleste steder dødt og øde, men hvor 
der udfolder sig et nævneværdigt dyreliv paa det, der er dette ogsaa til 
gjengjæld saa uendelig rigt, at man neppe ser mage til det i varmere 
egne af jorden. Fuglebjergene, silde- og fiskestimene med deres hval- 
følge er overvældende ytringer af dyrelivets rigdom, men de er sjeldne, 
og der er langt imellem. Og overalt ellers er en enkelt søfugl det 
eneste, der afbryder ensomheden. 
Saaledes gik det roligt videre til klokken var blevet elleve, og solen 
nærmede sig horizonten; da viste der sig langt borte en liden skumsøile, 
og straks efter atter en. Det var hvaler. Snart var vi komne saa 
nær, at ogsaa dyrenes brede rygge saaes over havspeilet, naar de kom 
op for at aande. Skibsfolkene vidste straks god greie paa, at det var 
en flok paa fire stykker, af hvilke den ene dog meget snart kom sig 
undaf. De havde ogsaa rede paa, at det bare var »smaafisk«, som de 
sagde, d. v. s. seihval paa en 14—15 meters længde, og det varede 
