13 
rigtignok selv en betændelse, naar man dryppede den ind i øiet, men 
denne var temmelig godartet og helbrededes let samtidig med, at den far- 
ligere sygdom forsvandt. 
Nu blev lægerne ivrige efter at finde det virksomme agens, der 
bevirkede disse fænomener, og en tid lang mente man at have fundet 
det i en bakterie, som altid indfandt sig 1 udtrækket. Den fik en tid 
lang skylden for vædskens medicinske virksomhed, indtil to engelske 
læger paaviste, at udtrækket beholdt sin farlige helbredelsesevne, ogsaa 
naar den var skaffet bort. Samtidig oplystes det ogsaa, at frøene 1 
Indien havde et meget uhyggeligt rygte paa sig, og efter al rimelighed 
ikke var saa uskyldige, som man før havde troet. Det berettedes, at 
de i Indien anvendtes til snigmord, og at de var saa giftige, at en rent 
forsvindende mængde af deres saft, indbragt i et saar, med sikkerhed 
fremkaldte døden. Det fortaltes, at naar man blødte frøene i saften af 
en bestemt anden (ufarlig) plante, knuste dem til en fin deig og smurte 
denne paa en naal, saa var et stik med denne nok til at fremkalde en 
stor svulst, fra hvilken giften i løbet af omtrent tre dage udbredte sig 
til hele legemet, hvorefter offeret døde under syglomsfænomener, der 
ganske lignede dem, slangegift fremkalder (aftagen af legemsvarmen, 
mathed og tilslut følesløshed 1 lemmerne). 
Om end denne beretning led af endel overdrivelser, saa viste der 
sig ved nærmere undersøgelser dog at være noget rigtigt 1 den. Det 
lykkedes at udvinde af frøene to forskjellige giftstoffe, af hvilke især det 
ene var særdeles giftigt, om dets farlighed end ikke kom 1 høide med 
beretningerne fra Indien eller med Eugene Sues fortællinger (i Paris' 
mysterier) om en lignende gift, som en indisk prins bragte med sig til 
Frankrige. 
l/100 gr. af dette giftstof paa hvert kilo af dyrets vegt, indsprøitet 
under huden af hunde, dræber disse under sygdomsfænomener, der i et 
og alt ligner dem, der bevirkes af slangebid. Og ogsaa 1 alle andre 
henseender stemmer paternostergiften med slangernes giftstofe; den taber 
sin virksomhed ved ophedning til henimod kogepunktet, er aldeles uska- 
delig, naar den indbringes i fordøielseskanalen, saafremt der da ikke 
forefindes saar et eller andet sted i denne; den bevirker ligesom slange- 
giften, at blodet af de dræbte dyr holder sig flydende, og er af 
ganske lignende kemisk beskaffenhed som denne. 
Den eneste forskjel er, at ialfald enkelte slangegifte er langt farligere. 
Af cobragiften behøves der saaledes kun %;0000 8r- Pr. kilo af dyrets 
