17 
Schlesien, blev uddannet til læge i Breslau og Berlin og var i tyrkisk 
tjeneste i tolv aar (1864—1876), i hvilken tid han gjennemreiste store dele 
af Tyrkiets asiatiske besiddelser, stadig optaget med naturhistoriske under- 
søgelser. I 1876 traadte han 1 ægyptisk tjeneste og blev sendt til Sudan 
som læge ved Gordon Pashas stab. Da Gordon, som dengang 
styrede ækvatorialprovinsen, blev udnævnt ul guvernør over hele Sudan, 
blev Emin Effendi (han var imidlertid gaaet over til muihamedanismen) 
gjort til guvernør over ækvatorialprovinsen, som han forefandt i fuldstæn- 
dig opløsningstilstand, en rig jagtmark for slavejægerne. I løbet af 
nogle maaneder fik Emin ordenen gjenoprettet, jog ud slavehandlerne 
og det ægyptiske rak, der optraadte som soldater, forøgede indtægterne, 
saa der istedetfor en stor deficit blev et betydeligt overskud, og ophjalp 
industri og handel. Imidlertid optraadte Mahdien, og den af ham ledede 
erobringskrig greb om sig. Det var dog først i 1884, Emin begyndte 
at frygte for den fare, der saaledes truede. I januar samme aar drog 
Gordon ud for at besætte Khartum; et aar senere faldt han, byen blev 
indtaget af Mahdisterne, og Emin maatte med sine folk, antagelig om- 
kring 1500, trække sig tilbage til Wadelai 1 den sydlige del af provinsen, 
ikke langt fra Albert Nyanza. 
Rygter om begivenhederne i Sudan naaede Europa, men før 1886 
var der udenfor videnskabelige kredse ingen, som viste synderlig interesse 
for Emin. Da gik det pludselig op for Europa, hvor tappert den be- 
skedne lærde, der neppe var synderlig paa sin plads som guvernør over 
en halvvild provins, hvor tappert han forsvarede sin udsatte post mod 
Mahdiens stridskræfter, og hvilken selvfornegtelse han viste ved ikke at 
forlade sin stilling og sine folk. 
Henimod høsten 1886 steg publikums interesse for sagen i den 
grad, at den engelske regjering, som blev dadlet for stillingen i Sudan, 
maatte gribe ind. Vor representant 1 Zanzibar forhørte sig allerede i 
august samme aar om muligheden af en undsætningsekspedition, men 
tilslut blev det — af frygt for internationale forviklinger — bestemt, at 
en regjerings-ekspedition ikke var hensigtsmæssig. Under disse vanske- 
lige omstændigheder fremkom president i det engelsk-indiske dampskibs- 
selskab, Sir William Mackinnon — som 1i lange tider havde havt 
forbindelser med Østafrika — med tilbud om at paatage sig ansvaret 
ved at istandbringe en ekspedition. 
 Emin Pasha undsætnings-komiteen blev dannet i december 1886, 
og regjeringen ydede al den bistand, den kunde, udenfor den at over- 
2 
