18 
tage det faktiske ansvar. Stanley tilbød med stor liberalitet sin tjeneste, 
uden at fordre løn eller belønning, og opgav endog i sagens anledning 
en hel del indbringende engagementer. Man spildte ikke tiden. Der 
blev indsamlet 20,000 £%, de 10,000 medregnet, som den ægyptiske re- 
gjering gav; 1 slutningen af december vendte Stanley fra Amerika til- 
bage til England, og ved slutningen af januar var alle forberedelser 
færdige, en stab paa ni mand, deriblandt tre engelske officerer og to 
læger, dannet, og ekspeditionen paa vei til Zanzibar, hvor den ankom 
den 21de februar. Den 25de samme maaned gik Stanley ombord 
paa damperen Madura, for rundt Kap at naa Kongomundingen, led- 
saget af ni europæiske officerer, 61 sudanesere, 13 somalier, 3 tolke, 
620 zanzibarnegere, samt den bekjendte arabiske slavehandler og kjøb- 
mand Tippu Tip med 407 mand. Kongomundingen naaedes den 18de 
marts, og ekspeditionen gik over paa smaafartøier, der førte den til Matadi, 
det øverste sted paa den nedre flod, der kan naaes tilvands. Fra 
Matadi tilbagelagde den tilfods en strækning paa 320 km. op til 
Stanley falls, hvor den gik i baadene, men hvor ogsaa vanskelig- 
hederne allerede begyndte. Da man holdt paa med udrustningen, blev 
spørgsmaalet om de bedste veie ivrig diskutteret, og de to, som havde 
de fleste stemmer for sig, var Kongoveien og den, der fra østkysten 
fører gjennem Massailandet og rundt nordenden af Uganda. Stanley 
valgte Kongoveien, af grunde, der for ham var afgjørende — og ingen 
kjender Afrika bedre; — havde han imidlertid kunnet forudse alt, hvad 
han og hans folk skulde gjennemgaa, kan det nok være, han havde 
nølet. Saaledes som det nu gik, naaede ekspeditionen først i november 
1880 frem til kysten, mens den efter planen skulde været tilbage i Eng- 
land ved juletider 1887. Men ingen havde kunnet forudse de vanske- 
ligheder, den havde at kjæmpe med; det strøg, den drog igjennem, var 
jo fuldstændig ukjendt, og de hindringer, der optaarnede sig, var af en 
art, der var ukjendt fra tidligere færder, selv i Afrika. Ingen kunde jo 
heller anet, at det, efterat maalet var naaet, skulde være nødvendig at 
spilde flere maaneder med at overtale Emin og hans folk til at forlade 
sin landflygtighed. Selv den mest skarpsynte Afrikaforsker havde ikke 
kunnet forudse alt dette. 
Paa sin vei opover Kongo blev ekspeditionen hindret meget af 
mangel paa itilstrækkelig baadleilighed og af saa sparsom tilgang paa 
føde, at det næsten nærmede sig til hungersnød. Mundingen af Aruwimi- 
floden, færdens egentlige udgangspunkt, naaedes først i begyndelsen af 
