21 
Emin, italieneren Casati og Jephson ombord, og ekspeditionens vig- 
tigste formaal syntes saaledes endelig at være naaet. 
Men endnu var adskilligt ugjort. Der var folkene ved fort Bodo, 
der var de syge længere vest, som løitnant Stairs endnu ikke havde 
bragt tilbage, da Stanley forlod fortet, og fremfor alt var der bag- 
troppen i Yambuya under Barttelot. Det vilde tage endel tid for 
Emin at skaffe alle sine folk frem fra Wadelai og andre stationer, og 
efterat have tilbragt 3 uger sammen med den vaklende pasha, gav 
Stanley sig den 25de mai paany ivei til fort Bodo for at faa samtlige 
efterladte med sig. Han lod Jephson, 3 sudanesere og 2 zanzibarer 
blive tilbage hos Emin, der gav ham 102 indfødte med paa tilbage- 
veien. Af de 65 mand, der var blevne tilbage, var der kun 16 ilive, 
som løitnant Stairs kunde bringe frem til fortet. Da der ikke var 
noget tegn til bagtroppen eller til de 20 sendebud, som i marts gik af- 
sted med brevet til major Barttelot, saa Stanley sig nødsaget til 
atter at drage tilbage gjennem den forfærdelige skov. Denne gang var 
han bedre forsynet med proviant, og hans folk (212) slap lykkelig igjen- 
nem vildnisset. 
Den 16de juni forlod man fort Bodo, hvor Stanley imidlertid lod 
alle sine hvide ledsagere blive tilbage. Ugarowwas leit var forladt; men 
han selv med en flotille paa 57 kanoer blev indhentet langt nede paa 
floden den rode august, og med ham 17 af de bærere, som var blevne 
sendte afsted til Barttelot i marts; tre af dem var dræbte. Den 17de 
mødte man bagtroppen i Bonalya, ca. 130 km. fra Vambuya, og 
da først erfarede Stanley den ulykke, som var tilstødt dem: Barttelot 
skudt af manyuemaerne, Jameson reist ned over Kongo (kun for at 
dø), Ward borte, og Troup paa sygelisten — saa der af europæerne 
bare var dr. Bonny igjen; af de 257 mand var der kun 72 tilbage, 
og af disse var bare 52 arbeidsdygtige. Det er derfor ikke at undres 
over, at Stanley følte sig for syg til at skrive udførligt; og før vi faar 
fuld klarhed i sagen, vilde det være uretfærdigt at afsige nogen dom. 
En ting kan vi dog sige: vi ved fra Werners nylig udkomne »Flodliv 
paa Kongo<, at før major Barttelot forlod Vambuya for at følge 
Stanley, vidste Werner, flere af de belgiske officerer, mange af de 
indfødte og manyuemafolkene, at Tippu Tip havde givet disse sidste 
ordre til at skyde major Barttelot, dersom han ikke behandlede dem 
godt. Alligevel var der ingen, som advarede majoren; man lod ham 
gaa den næsten visse død imøde. Det er næsten for væmmeligt til at 
