35 
fjerne og er længere. Forholdene er modsatte paa den nordlige og 
sydlige halvkugle. Men ogsaa jordbanens form er skiftevis foranderlig. 
Den er snart mere og snart mindre aflang. Denne forandring af jord- 
banens form har en gjennemsnitlig varighed af 80000 til 100000 aar. 
Den aarlige forskjel i antallet af vinter- og sommerdage stiger, naar 
banen bliver mere aflang, og den kan vokse indtil over 30 dage. 
Da nu vinterens og sommerens længde veksler i løbet af 10500 
aar, og da den midlere vindstyrke er henved 3 gange sterkere om vin- 
teren, saa vil den udentvil blive noget større i hvert at de 10500 aar, 
hvis vinter falder i solfjerne og er længere. Og siden nu den gjennem- 
snitlige aarlige vindstyrke i Nordatlanterhavet er skiftevis foranderlig, 
saa maa ogsaa den varme havstrøm og veirlaget 1 de tilstødende lande 
undergaa en lignende forandring. Vinter 1 solfjerne vil bringe den 
varme havstrøm til at vokse i styrke, og vinter i solnære vil bringe den 
til at aftage. I det første tilfælde vil i det vestlige Europa veirlaget 
blive mildere, 1 det sidste strengere. Man kan udregne, at drivkraften 
for den varme strøm efter al sandsynlighed vil stige og synke under 
det 21000aarige tidsskifte med 1—6 hundredel af dens samlede beløb, 
alt eftersom jordbanen er mere eller mindre aflang og forskjellen mellem 
antallet af sommer- og vinterdage større eller mindre. 
Men dersom de varme havvinde tiltager 1 styrke, saa maa luftens 
kredsløb i det hele blive livligere, og de kolde landvinde maa ogsaa 
vokse i kraft. I egne, hvor slige vinde er de herskende om vinteren, 
maa veirlaget med vinter i solfjerne blive strengere. Saaledes vil den 
skiftevise ændring gaa i modsat retning paa fastlandenes øst- og vestsider. 
Vinteri solfjerne vil skjærpe forskjellen mellem indlandets og kystens veirlag. 
Veirlagets ændring paa grund af det 21000aarige tidsskifte vil ikke 
blive stor nok til at forklare de store ændringer af veirlaget, hvorom 
geologien vidner, men dog stor nok til at efterlade tydelige spor. 
Den vil virke paa udbredelsen af planter og dyr. Grænselinien 
mellem indlandets og kystens plante- og dyrliv vil forskyves frem og 
tilbage under veirlagets ændringer. Og da vekslingen er mere eller 
mindre udpræget, alt eftersom jordbanen er mere eller mindre aflang, 
vil forskyvningen ogsaa være større eller mindre. Da endvidere sted- 
lige forhold, som jordbundens beskaffenhed, beliggenheden mod sol- eller 
skyggesiden o. s. v., har stor indflydelse paa arternes udbredelse, saa 
3 
