47 
aldrig faa se mere end en og samme halvdel af Merkurs overflade, den 
anden vilde altid forblive ukjendt for ham. 
Hvorledes dette forhold er, faar man et letvindt billede af ved at 
gaa rundt en lampe, der staar paa et bord midt i værelset, saaledes at 
man altid ser ret frem og lige paa lampen. Har man gaaet rundt bor- 
det en gang, saa har man samtidig dreiet sig en gang om sig selv, idet 
man jo under sin vandring har vendt ansigtet mod alle værelsets fire 
vægge eller mod alle verdenshjørner. Og kun forsiden af legemet er 
bleven beskinnet af lyset fra lampen, ryggen har den hele tid ligget 1 
mørke. Var det nu ikke en lampe, men et sterkt varmende baal, man 
paa denne maade kredsede omkring, saa vilde man snart merke, at og- 
saa opvarmningen af legemets for- og bagside var høist ulige. Forsiden 
vilde blive overordentlig varm, bagsiden vilde derimod slet ikke opvarmes. 
Paa denne maade kredser nu ogsaa Merkur rundt solen, altid med 
samme side vendt mod den kilde, fra hvilken den modtager lys og 
varme. Kun den ene side af planeten blir derfor beskinnet af solen, 
men den blir da ogsaa ordentlig ophedet paa grund af solens nærhed); 
den anden side hviler 1 evigt mørke, der trænger aldrig en solsstraale 
hen, der hersker evig nat og efter al rimelighed en umaadelig kulde. 
Det er hovedtrækkene af, hvad C/el et Terre 1 sit nummer for 16de 
januar meddeler om Schiaparellis store opdagelse, der paa en saa glim- 
rende maade aabner rækken af de astronomiske arbeider i det nye 
decennium. Saasnart Schiaparellis endelige publikation foreligger, haaber 
vi at kunne meddele nogle flere detaljer om maaden, hvorpaa den 
berømte astronom er kommen til dette overråskende resultat, og om den 
merkelige planets bevægelse og beskaffenhed i det hele. st 
Kapt. Knudsens fangstreise til Grønlands 
østkyst. 
I sidste hefte af dansk »Geografisk Tidsskrift: indeholdes der en 
beretning fra det norske sælfangerdampskib »Heklacs kaptein, R. Knud- 
sen, om et dristigt togt, han ifjor sommer foretog til østkysten af Grøn- 
land for at finde nye fangstfelter for sæl og hvalros. Herunder kom 
»Hekla« længere mod nord end baade den engelske ekspedition under 
Clavering og Sabine i begyndelsen af aarhundredet og den tyske 
