50 
ungerne med en utrolig udholdenhed; hun forlader ikke sin yngste unge, 
selv om det gjælder hendes liv, saa længe hun har kraft til at holde 
det fast under luffen. Hun svømmer med sin unge paa ryggen; naar 
hun er paa land og merker fare, maa hun altid have ungen i vandet, 
før hun selv kan gaa. Naar hvalrosserne gaar paa land, ligger de der 
undertiden flere dage itræk for at sove ud og saa tæt sammenpakkede, 
at det hele ser ud som én masse; men paa vagt er dog altid et af 
dyrene, der ofte reiser hovedet for at se sig om, og merker det noget, 
blir det ligesom telegraferet til alle paa engang, og i flyvende fart er 
hele flokken 1 vandet. 
Onsdag formiddag den r17de juli var de hvalrosser, der undslap os, 
forsvundne, og mens mandskabet holdt paa at tage ombord, hvad vi 
havde faaet, foretog jeg med fire mand en baadtur fire mil ind i fjor- 
den for at søge efter mere. Dagen efter vendte vi tilbage til fartøiet. 
Nu var der blevet forandring i veiret, om just ingen videre kulde, saa 
dog fuldkommen høst. Styrmanden havde paa grund af drivis og taage 
været nødt til at gaa tilankers med fartøiet indenfor en liden ø. Her 
blev vi liggende flere dage og foretog enkelte baadudflugter, der bragte 
os tre isbjørne og nogle hvalrosser, ligesom vi opdagede flere stenringe 
efter eskimoerne. Den 21de juli forsvandt taagen, og vi dampede ud 
for at søge paa andre steder. Ved denne anledning fik vi erfaring for, 
at vi ikke længere kunde være saa trygge for skjær; vi løb paa grund, 
men heldigvis ved voksende vande; her var regelmæssig ebbe og flod, 
hvor vandet steg indtil fire fod, saa vi ved hjælp af vandets stigning, 
seilene og maskinen fik bakket fartøiet af uden videre ulempe. 
Vi gik nu ind i en fjord, men maatte straks vende tilbage paa 
grund af storm og taage og fortøiede i en isflage nogle mil fra land, 
hvor vi blev liggende til den 26de, da veiret atter tillod, at vi kunde 
foretage vore ekspeditioner. Under stadig lodning og med baad foran 
for at undersøge dybden — her paa kysten er ingen oplodninger, og 
landet er paa mange steder feilagtig aflagt paa kartet — avancerede vi 
ti mil ind i en fjord, hvor vi fik nogle hvalrosser og en bjørn. Om 
middagen den 27de blev det for grundt til at komme længere med far- 
tøiet, hvorfor vi gik tilankers. Dyrelivet var rigt her, hvorfor mandska- 
bet fik landlov, hvilket hilstes med hurraraab, og snart var femten mand 
iland med riflen paa nakken samt en hel del hjælpetropper, og straks var 
enhver pynt besat. Nu gjaldt det moskusoksen. Jeg fik imidlertid lidet 
at se af jagten, da jeg med otte mand i baaden satte afsted længere 
