53 
gik det langsomt frem imellem høie isfjelde. Trods al forsigtighed und- 
gik vi ikke at stryge over et skjær, der laa en mil fra land, og paa 
hvis sider der var 25 favne vand. Fremgangen begyndte nu at blive 
endda mindre, og da vi om aftenen stoppede maskinen og gav fuld fart 
agterover for et undervandsskjær, negtede maskinen arbeide; skruen var 
løs paa akselen og tog tag 1 agterstævnen for agterover; forover kunde 
vi til nød gaa. Vi satte kursen ud mod isen for at faa klarere vand, 
fortøiede i en isflage og fandt, at stoppersplinten for skruen var borte. 
Efter en hel del arbeide fik vi endelig mangelen udbedret og kunde nu 
sige, at alt var i orden igjen. Taagen havde imidlertid indfundet sig. 
Den forsvandt lørdag morgen den r10de, saa vi atter kunde avancere 
mod land. Det næsten stadige taageveir og de sidste dages begiven- 
heder havde efterhaanden bragt folkene til at blive bekymrede for vor 
skjæbne, dersom vi her i denne øde ørken, uden at noget menneske 
havde nogen anelse om, hvor vi var, skulde blive tvungne til at forlade 
fartøiet eller ogsaa ved uheldige isforhold og dannelse af nyis skulde 
blive liggende fast. Folkene erklærede imidlertid ikke at ville paatvinge 
mig noget, men var uvillige til at søge land og syntes, at jeg burde 
efterkomme deres ønske om at sætte af. 
Uagtet jeg havde lyst til at se nogle flere steder i haab om at paa- 
træffe mere fangst, syntes jeg dog ikke, som forholdene var, længere at 
burde modsætte mig mandskabets vilje. Folkene havde hele tiden, uagtet 
uvisse om vor fremtidige skjæbne, arbeidet ufortrødent og bidraget alt 
muligt til den fangst, der efter de ugunstige veirforhold og det.ubekjendte 
fangstfelt vel maatte siges at være forholdsvis god, nemlig: 267 hval- 
rosser, 6 bjørne og 24 moskusokser, og da jeg ligesaalidt som de kunde 
vide, hvilke hindringer der kunde møde os, besluttede jeg samme aften 
at sætte af efter at være gaaet rundt Shannon-øens nord-, øst og syd- 
side og kommen nordligere, end noget fartøi har været paa Grønlands 
østkyst. 
Gjennem drivisen mødte os adskillige hindringer, da nyis havde 
dannet sig, og forbandt de store isflager. Efter at have gjort tvende 
forsøg og maattet gaa tilbage, lykkedes det os den 15de august tredie 
gang at trænge igjennem til aabent vand. 
Modvind og lidet kulforraad gav os lang reise, saa at vi først 
naaede Hammerfest den 28de. Her blev de i Hammerfest forhyrede 
folk afmønstrede, og næste morgen fortsatte vi vor reise hjemover og 
ankrede i Kjøbmandskjær den 16de september efter at have tilbagelagt 
