67 
som nævnt væsentlig samlet sig om de to opgaver nordvestpassagen 
og nordostpassagen, mens der er forholdsvis faa, som har gaaet 
direkte ud paa at naa polen. Selv disse er dog talrige nok til, at det 
forbyder sig at gaa nærmere ind paa dem her, saameget mere som de 
har været omtalte i en tidligere artikel her 1 bladet. 
Jeg skal derimod vende mig til en anden side af sagen, som her har 
langt større interesse, nemlig de veie, ad hvilke man har søgt at naa polen. 
Den vei, som antageligvis først er forsøgt, er veien over det nord- 
lige Atlanterhav, havet mellem Spitsbergen og Grønland. Den bekjendte 
Henry Hudson forsøgte her 1 1607 først langs Grønlands østkyst, der- 
næst 1 nærbeden af Spitsbergen at naa polen, hvor han haabede at finde 
et aabent bassin og en vei til Sydhavet, som han selv sagde. Han 
kom imidlertid ikke langt op? ved Grønlands østkyst naaede han til et 
punkt paa 73" n. b., som han kaldte , Hold with Hope*, og ved Spits- 
bergen til omkring 809 23" n. b. 
Efter den tid har mange forsøgt at komme frem ad den samme vei. 
En af de mest bekjendte og den, som har været længst nord, er 
Edward Parry, som 1 1827 nordenfor Spitsbergen naaede 82" 45" n. b. 
Senere ekspeditioner har, trods sine dampskibe, langtfra naaet, hvad 
Parry naaede med seilskib. Han forlod skibet og trak sine baade og 
slæder over isen, men da han var kommen et stykke nordover, blev 
strømmen saa sterk, at han ikke kunde reise saa hurtigt nordover, som 
strømmen gik sydover. Derved har han for bestandig bevist det 
upraktiske og nær sagt umulige 1 at kjæmpe mod en polarstrøm, som 
fører ismasser ned mod sydligere egne. 
En anden vei var den, som Hudson forsøgte langs østkysten af 
Grønland. Han naaede, som nævnt, 739 n. b. Siden er denne vei 
bl. a. prøvet af den 2den tyske nordpolekspedition under ledelse af 
Koldewey (1869—70); den naaede imidlertid med skib ikke stort 
længere frem end Hudson, men kom derimod med slæder til 779 n. b. 
Man møder her endnu sterkere strøm end nordenfor Spitsbergen, og 
ismasserne er saa store, at der neppe kan være den tjerneste tanke om 
at naa frem til polen, skjønt man vistnok i gunstige isaar maa kunne naa 
betydelig længere nord, end hidtil er skeet. 
Den vei, ad hvilken polen i den senere tid har været udsat for de fleste 
angreb, er gjennem Smithsund. Her trængte bl. a. amerikaneren dr. 
Kane frem (1853—55), der ledede en af de mange ekspeditioner, som 
blev udsendt for at finde Franklin. Han naaede 800 56" n. b. og opdagede 
gå 
