7AL 
» Jeanette«s chefs, egenhændige underskrift; 2) en skreven forteg- 
nelse over skibet »Jeanette«s baade; 3) et par oljebukser merket »Louis 
Norosc, navnet paa en blandt de af »Jeanette«s matroser, som blev 
reddede; 4) en lueskygge, hvorpaa der ifølge Lytzens opgivende staar 
skrevet F. C. Lindemann. Navnet paa en af dem, som ligeledes blev 
reddet fra »Jeanette«s mandskab, var F. C. Nindemann. Her fore- 
ligger muligens enten en trykfeil eller en feillæsning fra Lytzens side. 
Man var i Amerika, da det rygtedes, at disse gjenstande var 
blevne fundne, meget skeptisk, og der blev endog i amerikanske aviser 
reist tvil om deres egthed. De her meddelte kjendsgjerninger kan dog 
neppe lyve, og det maa derfor kunne slaaes fast, at et isflag med gjen- 
stande fra »Jeanette« har drevet fra det sted, hvor denne sank, og til 
Julianehaab. 
Ad hvilken vei er nu dette isflag kommet frem til Grønlands vestkyst? 
Professor Mohn har allerede i november 1884 i et foredrag i 
Kristiania videnskabsselskab paavist antageligheden af, at det ikke kan 
være kommet nogen anden vei end over polen.!) 
Gjennem Smithsund kan det umulig være fremkommet, da strøm- 
men derfra gaar ned paa vestsiden af Baffinsbugten, og det i saa til- 
fælde vilde være ført til Baffinsland eller Labrador og ikke til Grøn- 
lands vestkyst. Strømmen gaar paa denne kyst i nordlig retning og er 
en fortsættelse af den grønlandske polarstrøm, som kommer ned langs 
Grønlands østkyst, bøier rundt kap Farvel og op langs vestkysten. 
Kun med denne strøm kan isflaget være kommet. 
Men spørgsmaalet blir nu: hvilken vei har det saa taget for fra de 
nysibiriske øer at kunne naa frem til Grønlands østkyst: 
Det lod sig tænke, at det kunde have drevet langs Sibiriens nord- 
kyst søndenom Franz Josefs land, op gjennem sundet mellem dette og 
1) Senere har ogsaa kolonibestyrer Lytzen i sit opsæt i »Geografisk Tids- 
skrifte (8de Bind 1885—86, side 49—31, Kjøbenhavn) udtalt sig, i ethvert fald 
saavidt jeg forstaar ham, i samme retning, og som ganske merkeligt kan her nævnes, 
at ogsaa han er kommen paa den tanke, at dette forhold muligens kunde drages 
til nytte for undersøgelserne af de arktiske egne og for forsøgene paa at trænge 
frem mod polen. Han siger bl. a.: »Man vil altsaa se, at de polarfarere, som fra 
det sibiriske Hav ville søge at trænge frem mod Polen, rimeligvis et eller andet 
Sted ville blive indesluttede i Isen; men at disse Ismasser af Strømmen ville blive 
førte :med langs Grønlands Kyst. Det vil derfor ikke være nogen ren Umulighed, 
at en saadan Ekspedition, naar dens Fartøi i længere Tid kan udholde Ismassernes 
Tryk, vil kunne redde sig i Sydgrønland; men den maa i saa Tilfælde være forbe- 
redt paa at være flere Aar under Vejs paa denne Fart.« 
