86 
forøge summen af menneskelig kundskab. Endvidere maa det erindres, 
at polaregne med hensyn til mange vigtige spørgsmaal indtager en ud- 
præget særstilling, idet kun de giver leilighed til at iagttage jordoverfladen 
og fysiske fænomener under ekstreme og særegne forhold, som skyldes 
strøgets beliggenhed til vor klodes omdreiningsakse, forhold, som maa 
undersøges ikke blot med hensyn paa nutiden, men ogsaa med hensyn 
paa jordens tidligere historie. Det kan derfor antages som sikkert, at 
der i alle grene af videnskaben vil blive gjort opdagelser, hvis særlige 
art ikke kan forudsiges.< 
Skulde det paapeges, hvilken gren af videnskaben, som først og fremst 
vil have udbytte af en undersøgelse af de endnu ukjendte polaregne, saa 
blir dette selvfølgelig geografien. Allerede nøiagtigt kjendskab til for- 
delingen af land og hav i disse egne vil være af stor betydning, ikke 
for disse egnes vedkommende alene, men for læren om forholdet mellem 
land og hav paa vor klode i det hele taget.  Dybdemaalinger af polar- 
havet vil i saa henseende selvfølgelig ogsaa være af stor betydning, de 
er blandt andet nødvendige for at kunne bestemme jordens vandmasser. 
Kan vi nu vente at træffe land nordenfor de kjendte egne” Jeg 
tror, vi med høi grad af sikkerhed kan svare bekræftende. Allerede 
det, at mennesket, saa langt det har formaaet at trænge frem mod nord, 
paa alle kanter rundt polen har fundet land, peger bestemt i denne ret- 
ning; jeg behøver kun at minde om øgrupper som Spitsbergen, Franz 
Josefs land, Ensomheds-øen og de senest af » Jeanette«-ekspeditionen op- 
dagede øer, som ligger nordenfor de nysibiriske øer. At netop disse øer 
skulde være de yderste mod nord, vilde være en latterlig paastand. Der 
synes ogsaa at være direkte beviser for, at der 1 de ukjendte polaregne 
ligger øer elier lande, ja muligens mange saadanne. Disse beviser er 
først og fremst de mange fugle, som paa grænsen af disse ukjendte 
egne af flere reisende er seet flyve mod nord eller komme derfra. Jeg 
behøver blot minde om, at De Long paa nordsiden af de nysibiriske 
øer saa masser af fugle trække i nordlig retning; saaledes en dag (29de 
mai 1881) en flok ænder paa omkring 500 stykker, saavidt man kunde 
skjønne; de fløi nordover ganske lavt over skibet. Det er umuligt 
andet, end at disse fugle søger land nordenfor, hvor der om sommeren 
er saavidt snebart, at de kan leve og formere sig der, ligesom der og- 
saa maa være aabent vand. Merkeligst i denne henseende er dog fore- 
komsten af den saakaldte Ross's maage (rhodostethia rosea). Denne 
yderst sjeldne fugl kjendtes indtil for nogle aar siden kun i nogle 
