Kortfattet udsigt over mit forsøg paa 
en geologisk tidsregning." 
Ved hjælp af forsteningerne imddeler geologerne lagrækken 1 for- 
mationer eller cykler (tidsaldere) og etager (trin). Hver tidsalder ind- 
befatter mange trin, som udmerkes hvert ved visse eiendommelige for- 
steninger. Men alle trin, som tilhører en fælles tidsalder, har det samme 
grundpræg, og mange forsteninger gaar gjennem mange paa hverandre 
følgende trin. De forskjellige tidsaldere er derimod adskilte ikke ved 
enkelte forsteninger, men ved den almindelige beskaffenhed af deres 
dyre- og planteliv. Det ser ud, som om den ældre tidsalders liv blev 
mere eller mindre fuldstændig tilintetgjort og som om en ny skabelse 
fandt sted ved begyndelsen af den nye tidsalder. Og deite var ogsaa 
1 sin tid den almindelig antagne lære. 
Men nu ved vi, at nutidens dyr og planter stammer fra fortidens, 
at arterne forandres 1 tidernes løb. Og denne udvikling af dyre- og 
plantelivet paa vor jord har altid gaaet uafbrudt for sig, om end maaske til 
sine tider hurtigere end ellers. Naar vi derfor finder, at nye grupper 
af dyr eller planter med engang viser sig 1 et bestemt lag, og at gamle 
arter forsvinder for aldrig mere at vende tilbage, saa beror disse tilsyne- 
ladende sprang i udviklingen alene derpaa, at vi i jordlagene kun har 
opbevaret brudstykker af udviklingsrækkerne. Dersom lagdannelsen over- 
alt havde fundet sted uden afbrydelser, og dersom vi kjendte alle de 
lag, som havde dannet sig, vilde det være umuligt at skille tidsaldere 
og trin ud fra hverandre. Vi vilde faa en sammenhængende række med 
umerkelige overgange og uden skarpe grænser. 
Men de kjendte lagrækker er fulde af huller. Disse huller svarer 
til tider, hvor lagdannelsen ophørte, naturligvis ikke overalt, men kun 

1Y Slutning. Se nr. 2. 
