98 
paa de steder, som vi har kunnet undersøge. Smaa huller, som svarer 
til korte tidsrum, danner grænsen mellem trinene, store hulier, som 
svarer til lange tidsrum, skiller mellem de forskjellige tidsaldre. Da 
lagdannelsen atter begyndte, afsattes lag med nye forsteninger, fordi for- 
holdene havde ændret sig, dels paa grund af indvandring af nye arter 
til stedet, dels paa grund af uddøen af gamle og udviklingen af nye 
arter. Og da ændringen af dyre- og plantelivet kræver tid, saa staar 
ogsaa ændringens beløb 1 forhold til tiden, og jo længere afbruddet i 
lagdannelsen varede, desto større blev ogsaa forskjellen mellem forste- 
ningerne 1 de lag, som hullet skiller. 
Den væsentlige grund til, at lagrækken er fuld af huller, ligger deri, 
at fordelingen af hav og land veksler. Man antager vistnok, at de store 
have og de store landmasser er af meget høi ælde. Men landmassernes 
omfang har vekslet i tidernes løb. Strandlinierne rykker vekselvis frem og 
tilbage. Store forskyvninger af strandlinien frembragte store, smaa var 
aarsag til smaa huller i lagrækken, Steder, som nu ligger paa det tørre, har 
før været dækket af havet og omvendt. Og i fremtiden vil sandsynligvis 
havet atter komme til at oversvømme mange egne, som nu ligger over dets 
overflade. Denne forskyvning af strandlinierne, som har fundet sted til 
alle tider, og som fremdeles finder sted i nutiden, bevirker en veksling 
i beskaffenheden af de paa et givet sted dannede lag, saaledes at i 
havdannede lag dybvandsdannelser skilles ved dannelser fra grundere 
vand, disse atter ved stranddannelser, og stranddannede saltvandslag 
ved ferskvandsdannelser eller ved huller, som vidner om tider, da stedet 
laa tørt, og ingen lagdannelse fandt sted. I havet har hvert dybde- 
belte i landets nærhed sin eiendommelige dyreverden, og vi bliver 
derfor istand til at inddele lagrækken 1 trin, fordi dyre- og plantelivet 
stadig ændredes, baade paa landjorden og 1 havets forskjellige dybde- 
belter. Men disse forskyvninger af strandlinien var altid mere eller 
mindre stedlige. Thi selv grænsen mellem tidsaldrene kan ikke følges 
over hele jorden, og eftersom videnskaben skrider fremad, opdages flere 
og flere overgangsdannelser mellem de forskjellige tidsaldre. 
Disse forskyvninger af strandlinien forklarer man i regelen ved læren 
om jordens afkjøling og sammentrækning. Jorden antages engang at 
