100 
dog ud, som om der var en midtpunktflyende kraft tilstede, og man 
taler derfor ogsaa om en saadan kraft eller, som den kaldes, »centri- 
fugalkraften<. 
Denne »krafte virker nu tildels i en tyngden modsat retning og 
bidrager derfor til at minske tingenes vegt. Og jo større afstanden 
fra omdreiningsaksen er, desto større bliver ogsaa tyngdens aftagen. 
Langs jordens overflade aftager tyngden derfor fra høiere mod lavere 
bredder. 
Hvis man anbringer en oliedraabe i spiritus og stikker en pinde 
igjennem den, saa vil den kugleformede draabe antage en mere og mere 
fladtrykt form, dersom vi ved hjælp af pinden sætter den i en stadig 
voksende dreiende bevægelse. Den vil svulme der, hvor dreiningen er 
hurtigst og den midtpuaktflyende kraft størst. 
Men en lignende fladtrykning har ogsaa jorden, og Cenne fladtryk- 
ning er utvivlsomt en følge af dens aksedreining. 
Dersom nu jorden var en flydende masse, saa vilde den forholde 
sig som oliedraaben, og eftersom stjernedagen længedes og den midt- 
punktflyende kraft aftog, vilde den blive mindre og mindre fladtrykt 
ved polerne, egnene under linien vilde synke ind, jorden vilde svulme 
imod polerne; den vilde mere og mere nærme sig til kugleformen. 
Men jorden er ialfald for en væsentlig del et fast legeme, og af 
dens overflade er alene havet flydende. Dette flydende hav vil nu selv- 
følgelig rette sig efter den mindste ændring 1 stjernedagens længde, og 
eftersom stjernedagen længes, vil det stige under høiere og synke under 
lavere bredder. 
Ja, der er grund til at antage, at ogsaa den faste jord vil give 
efter. Under stjernedagens forlængelse vokser nemlig tyngden sterkere 
under lavere end under høiere bredder; ligevegten i jordens masse for- 
styrres, idet der skabes et tryk, som fra lavere bredder virker udad 
mod høiere, og dette tryk vokser 1 tidernes løb stadig, fordi stjerne- 
dagen altid bliver længere og længere. 
Intet legeme er fuldstændig fast. Endog metaller som bly og jern 
kan omformes under høit tryk, de kan ved presning tvinges til at 
skifte form efter omgivelserne. Selv om jorden, som der er grund til 
at tro, 1 det væsentlige er et fast legeme, maa dog dens indre masse 
paa grund af de uhyre tryk, hvorfor den er udsat, befinde sig 1 en 
omformelig tilstand. Saasnart ligevegten forstyrres, og den faste jords 
modstandsevne overskrides, vil stjernedagens forlængelse bevirke bevægelser 
