IOI 
ogsaa i jordens faste legeme. Omformelige masser vil presses mod høiere > > 
bredder. Egnene ved polerne vil stige og egnene under linien vil synke. 
Men den faste jord vil ikke give efter for de langsomt voksende 
tryk, før disse har naaet et saa stort beløb, at modstanden brydes. 
Indtil dette sker, vil altsaa havet stige i forhold til landet under høiere 
og synke under lavere bredder. Naar endelig den faste skorpe og den 
indre omformelige masse giver efter for trykket, vil landet stige under 
høiere og synke under lavere bredder. Og af denne grund vil strand- 
linien forskyves paanyt, men i modsat retning. Ogsaa havbundens förm 
vil ændres, og dette vil ogsaa have indflydelse paa havets stand og paa 
strandliniernes beliggenhed. Stjernedagens forlængelse vil saaledes bevirke 
forskyvninger af strandlinien, som snart vil gaa opad, snart nedad, og som 
vil gaa i modsat retning under høiere og lavere breddegrader. Havets 
stand ændres langsomt og gradvis; men den faste jord ændrer sin 
form mere rykvis med mellemliggende hviletider, hvori ny spænding 
opsamles, som kan bevirke nye forandringer, naar kræfterne har vokset 
sig store nok til at overvinde modstanden. 
Man pleier i regelen at skille mellem pludselige forskyvninger i 
den faste jord og langsomme, saakaldte »sekulære« stigninger og sænk- 
ninger, idet man, men som vi tror med urette, antager, at de sidste 1 
sit væsen er forskjellige fra de første. 
Jordskjælvene er en følge af pludselige bevægelser i jorden. I 
enkelte tilfælde har man endog iagttaget paaviselige sænkninger og 
stigninger af den faste fjeldgrund under jordskjælv. Hyppigere har 
jordskjælv givet anledning til udglidning af løse opskyllede masser. 
Men det er sandsynligt, at ethvert jordskjælv er ledsaget af en forskyv- 
ning af faste masser i jorden. Dersom bevægelsen er ringe, vil den 
stedfundne forskyvning let undgaa iagttagelsen. I mange egne er jord- 
skjælv meget hyppige. Og saaledes kan summen af talrige smaa for- 
skyvninger i tidens løb vises i betydelige sænkninger og stigninger. 
Det er efter min mening en meget naturlig tanke, at de stedfundne for- 
skyvninger af strandlinien ikke 1 sit væsen var forskjellige fra de plud- 
selige rykvise forskyvninger, som man har ilagttaget ved jordskjælv, men at 
de alene er den samlede sum af talløse smaa og hver for sig umerkelige 
forskyvninger eller jordskjælv. I tidernes løb ophober de sig snart til stig- 
ning, snart til sænkning, alt efter den retning, hvori trykkræfterne virker. 
