104 
Og naar vi nu sammenligner Europas yngre dannelser, den tertiære 
lagrække, med den beregnede linie for jordbanens formforandringer, da 
finder vi overensstemmelser, som er saa merkelige, at de vel neppe 
kan være tilfældige. | 
Udgangspunktet for denne sammenligning var en lang sammenhæn- 
gende lagrække fra den ældre og mellemste tertiærtid i Pariserbæk- 
kenet, hvor saltvandsdannelser fra grundt vand og strandens nærhed 
veksler med ferskvandsdannelser gang paa gang. Denne lagrække 
passer nøie med en bestemt del af linien for jordbanens formforandring. 
Den sammenhængende del af lagrækken viser, at strandlinien rykkede 
frem og tilbage 10 gange. I hvert af de saaledes dannede geologiske 
trin er der saamange veksellagringer, som der er omløb af solnæret 
og solfjernet i den tilsvarende bue af den beregnede linie. Ferskvands- 
dannelserne svarer til de Javeste dele af linien, saltvandsdannelserne til 
de høieste. 
I de lag, som ifølge forsteningernes vidnesbyrd dannedes samtidig 
paa øen Wight, finder vi de samme forskyvninger af strandlinien og et 
lignende antal veksellagringer. Og denne omstændighed synes mig at 
vise, at veksellagringen og strandliniens forskyvninger havde sin grund 
ikke 1 stedlig virkende aarsager, men at de begge var betinget ved en 
almindelig aarsag. 
Sammenligner vi paa denne maade tertiærformationen i sin helhed 
med linien for jordbanens formforandringer, da ser vil, at de tertiære 
lag svarer til to tidsaldre: den ene kaldes eocæn, den anden er oligo- 
 cæn, miocæn og pliocæn. Hver af disse to aldre har 16 trin, og 1 
hver af disse trin er der 4—5 vekseliagringer, saaledes at der er en 
fuldstændig lighed mellem linien og lagrækkerne. Ligesom den midlere 
værdi af »ekscentriciteten< stiger og synker i hvert af liniens omløb under 
16 mere kortvarige stigninger og synkninger, hvoraf hver har 4—5 om- 
løb af solnæret og solfjernet, saaledes stiger og synker i hver af de to 
tertiære tidsaldre den midlere havstand under 16 mindre forskyvninger 
af strandlinien eller 16 trin, hvert med 4—5 veksellagringer. Det maa 
indrømmes, at denne lighed er i høi grad paafaldende, og at den taler 
for et afhængighedsforhold. Vi skulde da kunne sige, at tertiærtiden 
begyndte for 3250000 aar siden, at den varede næsten 3 millioner aar, 
og at istiden ligger 1—300000 aar tilbage. 
