105 
Spørgsmaalet, om læren er tilstrækkelig til at forklare de geologiske 
kjendsgjerninger, kan paa videnskabens nuværende standpunkt ikke med 
sikkerhed løses, fordi man ikke ved, hvor hurtig stjernedagen længes, 
saaat vi maa nøle os alene med en sandsynlig beregning. Vi tør antage, 
at den af Sir W. Thomson udførte beregning af flodbølgens virkning 
til at ændre stjernedagen giver en sandsynlig værdi. Vi vil gaa ud 
fra denne og for simpelheds skyld antage, at flodkraften virkede med 
uforandret styrke gjennem den tertiære tid, skjønt den 1 fortiden 
af grunde, som vi her ikke behøver at omtale, var noget større 
end nu. Efter beregningen skulde stjernedagen i 100000 aar blive 
10 sekunder længere. I 11/, million aar vilde dette svare til en for- 
længelse af 2./, minut. Dersom jordens form ændres 1 overensstem- 
melse hermed, skulde polernes afstand fra jordens midtpunkt blive 168 
meter større, og jordoverfladen under linien skulde komme jordens midt- 
punkt 84 meter nærmere. Saamegen stigning og sænkning skulde alt- 
saa kunne følge af den spænding, som stjernedagens forlængelse under 
de nuværende forhold frembringer i løbet af 1'/9 million aar, den tid, 
der skulde svare til en tidsalder. Og for ældre tider vilde beløbet blive 
større. 
Da stjernedagen 1 tidernes løb er blevet mange timer længere, er 
det sandsynligt, at den faste jord altid maa have svage steder, som er 
spændt nær grænsen for modstandsevnen. Dette maa man erindre, 
naar man vil afgjøre, om kræfterne er istand til at bevirke forskyvninger 
i det faste jordlegeme. Der kan maaske endog være uforbrugt spæn- 
ding fra længst svundne tider tilbage. 
Spændingen kan udløses enten paa engang ved en større forskyv- 
ning, eller den kan udløses ved mange mindre, som skilles af hviletider, 
og som maaske tilsidst efterfølges af en større forskyvning, hvori endnu 
ubrugt spændkraft udløses. 
De forskyvninger, som betinger, at vi kan skille de forskjellige trin 
fra hverandre, synes at have været ubetydelige. Naar et dybere 
bækken ved banken skilles fra havet, behøves der øiensynlig kun en 
ringe forskyvning af strandlinien for vekselvis at oversvømme og tørlægge 
banken. Bækkenet vil da fyldes snart med salt, snart med ferskt vand; 
og saaledes kan en ringe forskyvning af strandlinien, maaske alene af 
nogle faa meter, være nok til at bevirke gjentagne vekslinger af mæg- 
tige fersk- og saltvandslag. Tertiærdannelserne i Europas tertiære bæk- 
kener er for størstedelen dannelser fra grundt vand og strandbeltet, 
