bed 
at blive synlig i 1878 og endnu ikke er helt forsvunden; men disse er 
af en anden natur end pletterne paa Mars, idet man til forskjellige tider 
har fundet forskjellige værdier af rotationstiden; i almindelighed dreier 
«de sig om 9 t. 55 m., men undertiden har man fundet lige ned til 9 t. 
48 m. Enten har derfor pletterne sit sæde i planetens høie og tætte 
atmosfære, eller planetens overflade er endnu ikke helt størknet. Man 
har ogsaa ment, at den røde plet skyldtes et udbrud af glødende masser 
fra planetens indre. 
Saturn viser sig altid med lignende striber som Jupiter, men det 
ær langt sjeldnere at se tydelige pletter paa den. I lang tid havde man 
kun en eneste bestemmelse af rotationstiden, udført af Sir William 
Herschel i 1793; den viste at Saturn ligesom Jupiter roterer meget 
hurtigere end Jorden og Mars, nemlig i 10 t. 16 m. I mange bøger 
finder man imidlertid den oplysning, at Herschel senere havde fundet 
en noget større værdi, 10 t. 20 m., uden at kilden opgives; kontrollen 
hermed var ikke let, da Herschels talrige observationer og afhandlinger 
aldrig er udgivet samlet, men findes spredt i omtrent 40 aargange at 
Philosophical transactions. Men saa i 1876 fandt man med den store 
kikkert i Washington paa Saturns overflade en liden lys plet, som holdt 
Sig synlig henved en maaneds tid, og som ifølge Hall i Washington gav 
rotationstiden 10 t. 14 m. Ved nærmere undersøgelse viste det sig da, 
at Herschel aldrig havde fundet rotationstiden 10 t. 29 m., men at dette 
er omløbstiden for midten af Saturns ring, og at en eller anden for 
mange aar siden ved en misforstaaelse havde anført Herschel som op- 
havsmand til denne feilagtige rotationstid. Feilen medførte i sin tid den 
ulempe, at da Hall i 1876 kundgjorde sine første observationer af den 
lyse plet og opfordrede andre til at tage lignende observationer, havde 
han forudberegnet dens plads ved hjælp af rotationstiden 10 t. 29 m., 
hvilket ledede til at flere iagttagere ikke fandt pletten. For de to yderste 
planeter Uranus og Neptun er rotationstiden endnu ubekjendt, men 
for Uranus's vedkommende er man berettiget til at vente, at nutidens 
kjæmpemæssige kikkerter sluttelig vil kunne give besked derom. 
Skjønt Venus kan komme os nærmere end nogen anden planet, 
har man dog sjelden kunnet spore nogen afskygning i dens sterke, jevne 
lys. Vanskeligheden forøges naturligvis ogsaa derved, at den gjennem- 
løber de samme faser som maanen, og netop naar den er os nærmest 
er den mørk som nymaanen. De ældste bestemmelser af Venus's rotations- 
tid, lidt over 23 timer, skyldes Dominicus Cassini, som, mens han 
