112 
endnu opholdt sig 1 Italien i 1867, enkelte gange havde seet pletter 
paa dens overflade, efterat han var flyttet til Frankrige, lykkedes det 
ham derimod aldrig mere. Enkelte andre iagttagere har ogsaa senere 
fundet omtrent samme værdi som Cassini; derimod fandt italieneren 
Bianchini i forrige aarhundrede, at Venus dreier sig saa langsomt om 
sin akse, at den behøver over 24 dage for at komme en gang rundt. 
Herschel forsøgte mange gange at løse denne opgave, men skjønt han 
enkelte gange saa antydninger til pletter, lykkedes det ham ikke at faa 
rotationstiden bestemt. Dog troede han at kunne slutte, at Bianchinis 
værdi var for stor. 
For Merkur herskede indtil for ganske nylig en endnu større 
uvished end for Venus; vauskelighederne faar ogsaa her den yderligere 
tilvekst, at Merkurs største fjernhed fra solen ikke kan overstige 289, 
mens Venus dog af og til kan fjerne sig saa meget som 460. I aaret 
1801 uådledede tyskeren Schroeter af sine observationer, at Merkurs 
rotationstid er lidt over 24 timer, og at dens ekvator helder omtrent 
20” mod dens baneplan. Dette grundede sig dels paa iagttagelsen af 
pletter, dels paa den omstændighed, at planetens sydlige horn (Merkur 
viser nemlig, ligesom Venus, de samme faser som maanen) undertiden 
viste sig mere afstumpet end det nordlige, hvilket han tilskrev skyggen 
af høie bjerge i nærheden af planetens sydpol. Ogsaa senere har man 
af og til seet pletter paa Merkurs overflade, uden at dette dog har ledet 
til nogen forandring i det af Schroeter udledede resultat, forinden Schia- 
parelli i slutningen af forrige aar offentliggjorde sine undersøgelser over 
dette punkt. 
Som allerede foreløbig omtalt i februarnumeret af »Naturen< er 
Schiaparelli derved kommet til det høist overraskende resultat, at Merkur 
har en saakaldt bunden rotation, det vil sige at dens rotationstid 
er lig dens omløbstid om solen, hvoraf følgen er, at den altid vender 
den samme side mod solen, paa samme maade som maanen, der ogsaa 
har en bunden rotation, altid vender den samme side mod os. Det 
har kostet Schiaparelli meget arbeide at overbevise sig selv om rigtig- 
heden heraf, men følgen er ogsaa, at hans beretning neppe lader rum 
for tvil hos den, der læser den. Fra begyndelsen af 1882 til nu har 
han anstillet flere hundrede observationer; navnlig har han 1 1882 og 
83 fulgt planeten gjennem syv synodiske omløb*'), kun med afbrydelser 
1) Merkurs synodiske omløbstid, d. e. tiden mellem to gange, da den viser 
sig i samme stilling i forhold til solen, er gjennemsnitlig 115 dage; dens sideriske 
omløbstid og altsaa ogsaa dens rotationstid er 87.97 dage. 
