I 14 
siden observationernes begyndelse, ikke tilstrækkelige til med fuld sikker- 
hed at afgjøre om rotationstiden er nøiagtig lig omløbstiden (87.9693 
dage), forsaavidt som en forskjel mellem dem af et par timer endnu 
ikke kan give sig tilkjende i observationerne. Imidlertid anser han det 
for meget sandsynligt, at de to tidsrum er nølagtig ligestore, saaledes 
som det ogsaa er tilfældet med maanen. 
Isaafald er der et spørgsmaal, som ligger nær, og som Schiaparelli 
ogsaa har undersøgt. Ved maanen er det saa, at dreiningen om dens 
akse foregaar fuldkommen jevnt, mens bevægelsen 1 banen er hurtigere, 
naar den er nærmest jorden, end naar den er længst fra samme. Her- 
ved opstaar hvad man kalder en libration, eller en smule rikning 
frem og tilbage, saaledes at vi i tidens løb faar se lidt mere end halv- 
delen af maanens overflade (omtrent */;). Grunden sees let ved hjælp 
af det tidligere (p. 47) benyttede billede af en mand, som gaar rundt 
et bord med en lampe paa midten; dreier han sig ganske jevnt om 
legemets akse samtidig med at han flytter sig ganske jevnt rundt bordet, 
saa vil ansigtet stadig være rettet nøle mod lampen; men gaar bevæ- 
gelsen rundt bordet snart lidt hurtigere, snart lidt sagtere, mens drei- 
ningen fremdeles gaar jevnt, saa kommer han snart til at se lidt forbi 
lampen paa den ene side, snart lidt paa den anden side, og om der 
stod et øie i lampen, vilde det vistnok aldrig faa se mandens bagside, 
men dog undertiden lidt af hans høire, undertiden lidt af hans venstre 
side. Resultatet vilde blive omtrent det samme som, naar begge be- 
vægelser foregik jevnt, men lampen stod skjevt paa bordet. Nu har 
Merkur en temmelig ekscentrisk bane, idet forskjellen mellem dens største 
og mindste afstand fra solen er over 20 millioner kilometer. Saafremt 
derfor rotationen foregaar jevnt, vil der opstaa en temmelig sterk libra- 
tion, som let kan beregnes til henved 24" paa begge sider af en middel- 
stilling, Dette var et delikat punkt at undersøge med de forhaanden- 
værende midler; men af hvad Schiaparelli hidtil har fremlagt, nemlig 
23 gjennem halvandet aar fortsatte stedbestemmelser af en og samme 
plet paa "Merkurs overflade (paa omtrent 189 nord bredde) fremgaar 
med adskillig sikkerhed, at rotationen er jevn, og at der altsaa viser 
sig en libration som ved maanen, men i høiere grad paa grund af dens 
mere ekscentriske bane. 
Beliggenheden af Merkurs akse har Schiaparelli hidtil ikke seet sig 
istand til at bestemme med fuld sikkerhed, uden forsaavidt som han 
kan erklære, at vinkelen mellem dens ekvator og dens baneplan blot 
