116 
Hensigten med denne artikel er at vise, at der er meget stor grund 
til at tro, at dyrene er langt mindre følsomme for smerte, end man 
hidtil i almindelighed har antaget. Der er nemlig en hel del folk, 
som mener, at orme, snegle, fluer og biller er fuldt saa følsomme for 
smerte som mennesket. 
Den antagelse, at dyrene er mindre følsomme, ansees i almindelig-* 
hed som en slet undskyldning for grusomhed, men naar vi husker paa, 
hvor daarligt — sammenlignet med mennesket — de er istand til at 
forsvare sig mod sine utallige fiender, og naar vi erindrer, hvor mange 
myriader af dem, som daglig faar en brat død, saa burde en slig an- 
tagelse hilses med glæde, og ethvert bevis til fordel for den prøves om- 
hyggelig. 
Alt, hvad vi ved om smerte, kjender vi kun gjennem den menneske- 
lige erfaring. Det er ved at sammenligne iagttagelser med hinanden, at vi 
har faaet istand hvad vi kan kalde et maal for den menneskelige følsomhed, 
og at vi har kunnet afgjøre, at enkelte dele af legemet er mere følsomme 
end andre ved de forskjellige aarsager til smerte. Disse undersøgelser 
har lært os, at følelsen af smerte har sit sæde 1 hjernen, og at, dersom for- 
bindelsen mellem denne og en hvilkensomhelst del af legemet afskjæres, 
saa blir vedkommende del ufølsom. Det hænder undertiden, at en af 
hovednerverne 1 haand eller fod ved et uheld blir overskaaret, hvorved 
den del af haanden eller foden, hvor nerven findes, øieblikkelig mister 
al følelse. Eller det hænder, ved alvorligere ulykkestilfælde, at rygraden 
blir saa ødelagt, at den forhindrer alle indtryk — nedenfor det beska- 
digede sted — fra at føres til hjernen, og resultatet er, at de dele af 
legemet, der er forsynede med nerver, som kommer fra rygraden neden- 
for skaden, øieblikkelig blir ufølsomme. Da nu nervesystemet i sine 
hovedtræk er ens hos alle hvirveldyr, og da vi kan bevise, at mange 
af de lavere dyrs hjernefunktioner stemmer overens med vore egne, 
har vi al grund til at tro, at hjernen er sædet for smerte hos dem slig 
som hos os. 
Det er fremdeles sikkert, at følelsen af smerte opstaar i en bestemt 
del af hjernen, og at ingen pirren — den være noksaa sterk — paa 
andre dele kan frembringe denne følelse. Fra tiden før man kjendte 
kloroform, berettes der om operationer, som blev foretaget paa grund af 
saa svære brud af hjerneskallen, at endog dele af hjernesubstansen traadte 
ud, og hvor dette væv fjernedes ved kirurgens haand, men som alligevet 
var smertefrie. Det er ogsaa en almindelig erfaring, at hævelser og abscesser 
