118 
tidspunkt, naar cirkulationen er meget formindsket, alle disse symptomer 
forsvinder, og patienten blir mindre følsom end tilfældet er, naar han 
er frisk. 
M. Auzouy fra Maréville beretter 1 en artikel i Annales Médico- 
Psycologiques, at mere end 50 pct. af de idiotiske, imbecile og 
melankolske patienter i hans asyl viste ufølsomhed 1 forskjellig grad. 
Det faktum, at følsomheden for smerte ofte sløves hos patienter, der 
lider af melankoli, er af vigtighed, da denne sygdom saa hyppig ledsages 
af stort tab af aandslivlighed og sterk depression af hjernecirkulationen. 
Tabet af følsomhed forklarer for en stor del de skrækkelige lemlæstelser, 
som melankolske folk ikke sjelden tilføler sig selv. 
Skjønt hovedtypen for nervesystemet er den samme hos alle hvirvel- 
dyr, maa vi dog huske paa, at hos alle lavere dyr er hjernen, 1 forhold 
til det øvrige legeme, meget mindre end tilfældet er hos mennesket. 
Det synes ogsaa, som om de dyr, hvis hjerne er sterkest udviklet og mest 
øvet ved stadigt samvær med mennesket, f. eks. hunde og heste, er langt 
mere følsomme end vildere og mindre tamme dyr. Hvad dyr angaar, 
er det nødvendigt at undersøge meget nøie, hvilke tegn man kan stole 
paa som bevis for lidelser. Thi det er ikke altid, at deres modstand, 
kamp og skrig er sikre kjendetegn. Alle vilde dyr kjæmper mod tvang. 
Hos mange udtrykker skrig snarere frygt end smerte. Haren skriger 
sjelden, naar den skydes, men naar hundene er lige efter den, gjør den 
det ofte. Dyr, som er fangede i snare, skriger sjelden, før nogen nær- 
mer sig fælden. Frøene kvækker høit ved synet af alt, som har mindste 
lighed med en snog, men de gjør det sjelden, om man saarer dem med 
stene eller de blir skaaret af den meiende ljaa. Vi kan kanske bedst 
bestemme størrelsen af dyrs lidelser ved at lægge merke til, i hvilken 
grad skaden bringer dem ud af deres sedvanlige tilstand. Jeg har alle- 
rede sagt, at hunde og heste pleier vise sig mere følsomme end mindre 
tæmmede dyr, og dog er der bleven berettet utallige eksempler paa, at 
disse dyr selv ved de sværeste lemlæstelser har vist lidet eller intet tegn 
paa smerte. I en afhandling, som blev udgivet for nogle aar siden, giver 
forf., mr. G. A. Rowell, illustrerende eksempler herpaa. Blandt andet 
følgende: En hest, som græssede paa veikanten i nærheden af Oxford, 
fik sit ene ben brukket ved, at et vognhjul gik lige over leddet nede 
ved hovskjegget; benpiben blev skrækkelig knust og traadte tildels ud 
gjennem huden. Efter et par minuters forløb havde hesten hinket hen 
