I2I 
x 
citeres utallige eksempler paa, at skudsaar kun har smertet meget lidet 
indtil mange timer efter at ulykken skete. Mr. Rowell fortæller følgende: 
»Under Sebastopols beleiring befandt en officer sig i løbegraven 
sammen med en del af sine mænd, da en bombe faldt ned mellem dem 
og sprængtes; han holdt paa at tænde sig en pibe, da bomben eksplo- 
derte. Mens han gjorde en bemerkning om, at bomben havde revet 
piben ud*af haanden paa ham, blev hans opmérksomhed henledet paa 
en sergeant i nærheden, som var bleven dræbt ved eksplosionen — 
først da han merkede, at hans folk stirrede paa ham selv, opdagede 
han, at kuglen havde revet af den ene arm lige til albuen og tre fingre 
af den anden haand; men før hans opmerksomhed var bleven henledet 
paa det, havde han ingen idé om, at han var saaret, og følte ingen 
smerte ved det.« 
Ophidselse hjælper ogsaa i høi grad til at døve smerter; slagmar- 
kerne giver stadig eksempler paa sterk ophidselse og afstumpet følelse. 
Det var ligeledes ophidselse, som i middelalderen bragte religiøse enthu- 
siaster til at pine sit legeme paa det skrækkeligste uden at vise tegn 
paa smerter. Og der kan ikke være tvil om, at den ophidselse, som et 
dyr er i, der kjæmper for sin frihed, ofte hjælper til at sløve de smerter, 
som de menneskelige vaaben paafører dem. Dette kan synes at stride 
mod den før fremsatte antagelse, at jo mere vaagen og virksom hjernen 
er, desto følsommere er den; thi det er klart, at under en sterkt op- 
hidset tilstand er bjernen meget virksom. Den rimelige forklaring er, 
at denne virksomhed er indskrænket til én del af hjernen, mens de 
andre deles funktion er hjemfalden til sløvhed. Lad os tilslut ikke 
glemme, at dyr ialmindelighed er fri for den frygt for smerte, som' hos 
mennesket ofte er værre end smerten selv. 
Jeg vil slutte med at gjentage, at vi har god grund til at tro, at 
skjønt dyrene er følsomme for smerte, saa er de dog langt mindre 
følsomme end mennesket, og at jo laverestaaende dyrene er, desto mindre 
følsomme er de. Videre, at skjønt utallige myriader af dem falder som 
offre for en sterkere fiendes haand, saa er deres død kun ledsaget af 
ubetydelige smerter. Jeg vil ogsaa tilføie, at denne tro ikke bør gjøre 
os mindre varsomme i vor behandling af de lavere dyr, men den bør 
styrke vor tro paa skaberens medlidenhed og godhed og forøge vor 
lyst til at studere dyrenes liv og seder. 
