123 
øer, gjennem Sargassohavet, hvis dyreliv merkelig nok viste sig at være 
temmelig fattigt. Fra de kapoverdiske øer styredes til kysten af Acen- 
sion og derfra over til kysten af Brasilien. Her var det hensigten at 
seile et stykke opover Amazonfloden; skibet kom imidlertid paa grund 
paa bankerne, og af forsigtighedshensyn maatte denne plan opgives. 
Den 7de oktober tiltraadtes hjemreisen, og den 6de november ankom. 
»National« atter til Kiel efter at have tilbagelagt 15600 sømil. 
Foruden undersøgelser over planktonets sammensætning foretoges 
ogsaa alleslags andre zoologiske, meteorologiske og geofysiske under- 
søgelser over havvandets temperatur, saltgehalt, gjennemsigtighed. 
Det viste sig at Atlanterhavet i det hele var fattigere paa omkring- 
drivende »plankton-organismer< end baade Østersøen og Nordsøen; kun 
I sine nordligste dele er det lige rigt. 
Med hensyn til organismernes udbredelse i havet i vertikal retning 
viste det sig, ved denne som ved tidligere undersøgelser, at mængden 
af organismer aftager sterkt nedover, hvad der har sin naturlige for- 
klaring 1 det manglende lys paa det store dyb; planterne kan jo 
ikke leve hvor lys mangler. Ved 3500 meters dyb fandt man saaledes 
kun to organismer, og mellem 3500 og 1000 meter var dyrelivet meget 
svagt repræsenteret, og planter manglede fuldstændig. Paa 1000 meters 
dyb fandtes den dybestgaaende alge, halosphaera viridis, hvad der er 
høist merkeligt, da det synes utænkeligt, at der kan trænge noget lys 
ned til et saa stort dyb. Men lys maa der vel være alligevel, naar 
planten kan leve der. 
Idethele synes ekspeditionen at have lidt under en noget mangel- 
fuld udrustning; der er vel imidlertid lidt haab om, at lignende togter 
vil igangsættes paany, og der er ikke tvil om, at netop havets mikro- 
skopiske dyr- og planteliv fortjener en grundigere undersøgelse, end der 
hidtil er bleven dem tildel, og at en saadan undersøgelse vil give inter- 
essante og muligens for den praktiske bedrift lønnende resultater. 
Mindre meddelelser. 
Granbark som garvemiddel. Ved granvedens forarbeidelse til 
»cellulose« -— og vi kan gjerne tilføre ved mange andre forædlings- 
maader — bliver barken kastet tilside som unyttigt affald. Efter hvad! 
professorerne Frank og v. Schröder i Berlin meddeler, er dette en ufor- 
