134 
sin uvilje mod at fortsætte med disse levninger fra en svunden tid. 
Saaledes siger han i almanakken for 1823: »Da der ved nærværende 
Almanak er gjort en liden Forandring, er det nødvendigt at tilkjende- 
give, hvori denne bestaaer. Midt paa hvert Blad staae nogle Figurer, 
som tilkjendegive det Tegn i Dyrekredsen, hvori Maanen den Dag er. 
Skjønt det egentlig ikke er til nogen Nytte at vide dette, saa ere disse 
Figurer dog beholdte efter gammel Sædvane, saasom Menigmand har 
en og anden OQvertro ved samme, og ofte er ligesaa paaholdende paa 
Ting, som ikke due, som paa hvad der duer.« Forandringen bestaar 
1, at der ved siden af klokkeslettet for maanens kulmination er anført 
dens deklination, hvilket i forbindelse med en tilføilet tabel over den 
halve dagbue kan tjene til at bestemme klokkeslettet for maanens op- 
gang og nedgang. Nogle aar efter fandt han sig imidlertid beføiet til 
atter at forandre dette og indføre den ordning, som fremdeles bestaar 
for dettes vedkommende, Herom udtaler han i almanakken for 1827: 
»Søemanden ønsker at vide Maanens Gjennemgang igjennem Meri- 
dianen (Culmination) for at kunne slutte sig til Tiden af Ebbe og Flod; 
den Reisende paa Landjorden vil vide Maanens Op- og Ned-Gang, for 
at slutte sig til, om Nætterne ere lyse. Redacteuren har i denne Alma- 
nak søgt at opfylde begges Ønsker. Men da der ei var Plads til saa- 
meget paa de smaae Sider, saa maatte noget af det Gamle udelades; 
og han tog ei i Betænkning at lade Loddet falde paa Himmeltegnene, 
i hvilke Maanen paa hver Dag af Aaret befinder sig, som noget af det 
Unyttigste Almanakken hidindtil indeboldt. Han vilde ønsket, at han 
kunde ladet Veirliget gaae den samme Vei, da dette ei alene er unyt- 
tigt, men endog skadeligt, forsaavidt som dets Forandringer ere os ube- 
kjendte, og saadan bedragelig Forudsigelse kan vildlede den Ukyndige 
og Enfoldige.« 
Det var først i sekstiaarene, efterat Hansteens befatning med alma- 
nakken allerede var ophørt, at veiret udelodes, De ældre af mine 
herrer vil uden tvil kunne erindre, at det i de sidste aargange stod 
udtrykkelig fremhævet, at det var veiret i Kristiania 19 aar tidligere, 
som var opført, og at det derfor var at betragte som en historisk op- 
lysning, ikke som en spaadom. 
I ældre tider gav det sig imidlertid ud for en spaadom, hvis grund- 
lag naturligvis har været den gamle tro, at veirforandringer indtræffer 
paa maanens kvarterskifter, i forbindelse med den kjendsgjerning, at 
maaneskifterne efter 19 aars forløb falder paa samme datum. Det er 
