136 
folk uafhængige af sol og maane; for en hel del mennesker 1 de store 
byer stiller det sig endog saa, at de ikke uden særlige foranstaltninger 
kan komme til at se stjernehimmelen ordentlig. Det er vistnok saa, at 
de fleste mennesker i vor tid lærer lidt astronomi en eller anden gang 
i sit liv; men det sker gjerne paa den maade, at man lærer udenad 
visse ting om, at jorden og de andre planeter gaar rundt solen i baner 
af en vis form, med visse omløbstider o. s. v. Alt dette er vigtigt nok, 
men det er theori, og om en mand efter at have lært astronomi paa 
denne maade skulde falde paa at se efter paa himmelen for at under- 
søge, hvorledes tingene tager sig ud, saa vil han være som den, der 
ingenting havde lært. Det er en eiendommelighed ved astronomien, 
at der er en gjennemgaaende forskjel, man kan gjerne sige modsætning, 
mellem det indtryk, som den umiddelbare betragtning giver, og de virke- 
lige forhold i verdensrummet, noget, som for en del har sin grund 1, at 
afstandene i verdensrummet er saa umaadelige, at den umiddelbare be- 
tragtning ikke giver nogetsomhelst indtryk af forskjellen mellem dem. 
Der foreligger et ret betegnende eksempel paa, hvorledes folk, som 
ikke alene havde almindelig dannelse, men endog var lærde mænd paa 
sit felt, har savnet kjendskab til de mest elementære ting i den sfæriske 
astronomi, uagtet de for leiligheden havde al opfordring til at gjøre sig 
bekjendt dermed. Jeg sigter til det resultat, man 1 sin tid har faaet ud 
af et sted i de gamle beretninger om nordmændenes reiser til Vinland, 
de samme beretninger som for et par aar siden blev gjort til gjenstand 
for en indgaaende behandling af professor G. Storm. Det sted af astro- 
nomisk indhold, som allerede tidlig havde vakt opmerksomhed, fordi det 
tjener til at bestemme den geografiske bredde af det punkt paa den 
amerikanske kyst, hvor de var gaaet iland — eller egentlig en grænse, 
nordenfor hvilken det ikke kunde have været — lyder simpelthen saa, 
at solen havde »dagmaalarstad« og »øiktarstade paa den korteste dag. 
Hvad øiktarstad er, finder man oplysning om paa et andet sted i de 
gamle skrifter. Beretningen blev nu oversat og fortolket af danske 
historikere 1 forrige aarhundrede, hvilke derefter forelagde samtidens 
astronomer det spørgsmaal: Paa hvilken bredde gaar solen ned paa 
det og det klokkeslet paa den korteste dag? Herpaa afgav samtidens 
astronomer et svar, som er 1 det væsentlige korrekt, det vil sige, de 
undlod at tage hensyn til et par smaating, som i og for sig er uden 
betydning ligeoverfor den nøiagtighed, der overhovedet kan være tale 
om, men som rigtignok indirekte faar en betydning derigjennem, at re- 
