137 
sultatet angives i grader, minutter og sekunder; naar man nu erindrer, 
at et sekund i bredden svarer til omtrent 30 meter paa jordens overflade, 
saa gjør jo dette resultat fordring paa en høi grad af nøiagtighed. Men 
uagtet svaret paa det astronomiske spørgsmaal er i det væsentlige rig- 
tigt, er ikkedestomindre resultatet fuldstændig feilagtigt, og det af den 
grund, at historikerne, forinden de forelagde astronomerne spørgsmaalet, 
var gaaet ud fra, som noget der fulgte af sig selv, og som de ikke be- 
høvede at spørge noget menneske om, at ligesom solen staar 1 syd 
kl. 12, saaledes staar den i vest kl. 6, i sydvest kl. 3, o. s. v. De af 
mine herrer, som har lidt kjendskab til den sfæriske astronomi, ser 
straks, at forudsætningen gaar ud paa det samme som, at solens azimut 
er det samme som dens timevinkel. Naar undersøgelsen lagdes paa en 
saadan grundvold, blev naturligvis ogsaa resultatet derefter. 
Efter denne digression skal jeg sluttelig omtale den besynderlighed, 
at der for aaret 1744 findes to danske almanakker, hvoraf den ene har 
paasken og alle de andre bevægelige kirkefester tilligemed de forskjel- 
lige borgerlige terminer, som retter sig efter dem, en uge senere end 
den anden. Selvfølgelig kan de ikke have været i Brug begge to, men 
af almanakkerne selv kan man ikke se, hvilken har været den rette. 
Imidlertid finder man oplysning om sammenhængen i to kgl. reskripter, 
som udkom aaret iforveien. 
Da den »nye stil« blev indført i flere protestantiske lande 1 aaret 
1700, havde man 1 Tyskland taget den reservation, at man kun for 
dateringens vedkommende sluttede sig til den gregorianske reform, der- 
imod ikke for paaskeberegningen. Vistnok bibeholdt man den æld- 
gamle regel, at første paaskedag er den første søndag efter den saa- 
kaldte paaskefuldmaane eller vaarfuldmaane, hvorved forstaaes den 
fuldmaane, som falder paa eller nærmest efter 21de mars. Paa den 
tid, da regelen var opstaaet (1 de første aarhundreder af vor tidsregning) 
faldt vaarjevndøgn paa 21de mars, og paa kirkemødet 1 Nicæa, hvor 
sagen var under forhandling, havde man gaaet ud fra, at det altid vilde 
vedblive at være saaledes; det var for at opretholde denne gamle for- 
udsætning, at paven i 1582 reformerede kalenderen. Men mens det 
pavelige dekret var ledsaget af tabeller til forudberegning af vaarfuld- 
maanen, hovedsagelig baseret paa den ovenfor nævnte 19aarige periode 
for maanefaserne (den saakaldte cykliske beregning), erklærede de tyske 
protestanter, at de vilde beregne fuldmaanen strengt astronomisk, hvorved 
