144 
gaaet den næste theori, der ansaa den eiendommelige form begrundet 
i visse kløvningsforholde hos kvartsit, da man nemlig i begyndelsen kun 
fandt dem dannet af denne bergart; senere har man fundet dem dannet 
af gneis, granit, syenit, porfyr, diabas, diorit, kvarts, kortsagt af alle de 
almindelige, især haarde bergarter. En ganske anden theori, af arkæologisk 
karakter, gjorde sig ogsaa en tid gjældende, idet den regelmæssige form 
gav anledning til, at de blev anseet som kulturgjenstande; denne theori 
aldt imidlertid for den berømte Virchow's kritik. Denne theori er 
ogsaa merkelig derved, at den gjorde sig gjældende paa et andet sted, 
hvor man ganske uafhængig af den europæiske forskning havde begyndt 
at studere disse stene, nemlig paa New Zealand, idet man der antog 
dem forfærdiget af maorierne, øernes indfødte. Mens endnu de euro- 
pæiske lærde tumlede sig mellem de forskjellige theorier, offentliggjorde 



Fig. 1. Vindslidt sten fra Wellington, Fig. 2. Vindslidt sten fra de kambriske 
New Zealand. (1 nat. st.). lag ved Lugnås, Vestergötland. 
W. T. Travers paa New Zealand i 1869 en afhandling: »On the 
sand-worn Stones of Evan's Bay<, hvori han fremsatte den theori, der 
senere har gjort sig almindelig gjældende med hensyn til disse stenes 
dannelse, nemlig at det er flyvesandet, som ved direkte slidning giver 
dem deres form. Denne afhandling forblev imidlertid upaaagtet, og 
det var ikke før i 1876, at en lignende anskuelse udtaltes i Deutsche 
geologische Gesellschaft. 
Vi skal nu lidt nærmere betragte denne theori. Skal den virkelig 
kunne gjøres gjældende, saa maa der gives kjendsgjerninger, der taler 
til dens gunst, og saadanne tror jeg, man har. —Tiltrods for deres før 
omtalte kosmopolitiske karakter synes dog disse stene lokalt at have sit 
begrænsede forekomstfelt, idet de nemlig kun er fundne i flyvesands- 
distrikter, hvor der i nærheden af flyvesandet findes en fast, leragtig 
