162 
i indleiring af kisel eller kalk i bladenes overflade, som derved 
bliver formelig forstenet og selvfølgelig høist usmagelig ialfald for de 
mere kræsne dyr. Hos skavgræsset (equisetum hiemale) er denne for- 
kisling overordentlig sterk — plantens ru overflade er haard som sten 
at føle paa; ogsaa vore indenlandske græsarter er forkislede og er der- 
ved beskyttede ialfald mod en enkelt dyregruppe, sneglene, mens hus- 
dyrene har saa sterke tygge- og fordøielsesredskaber, at de formaar at 
gjøre det af med de fleste af dem. I troperne og i Japan derimod er 
mange græsarter saa sterkt kiselholdige, at de europæiske husdyr ikke 
rører dem.!) 
Alle de her nævnte beskyttelsesmidler kan vi sammenfatte som 
mekaniske 1 modsætning til de kemiske beskyttelsesmidler, der 
bestaar i indhold af saadanne stoffer, der enten er ligefrem giftige 
eller ialfald har en ub ehagelig smag. Særdeles talrige gifte er som . 
bekjendt plantestoffe; vi behøver blot at nævne stryknin, nikotin, kinin, 
coniin o. 8. V., og vi griber neppe feil, naar vi udtaler, at disse stoffers 
betydning for vedkommende plante næsten altid blot er den, at holde 
planteædende dyr borte, en opgave som de dog i regelen ikke formaar 
at opfylde ligeoverfor alle skadelige dyr, idet flere eller færre arter 1 
generationernes løb pleier at have vænnet sig til giften og derved er 
blevne uimodtagelige for dens virkninger. Selv de giftigste planter 
hjemsøges gjerne af bestemte dyrearter, mens de andre klogelig hol- 
der sig borte. Q 
Et endnu almindeligere, men i det hele vel mindre virksomt, be- 
skyttelsesmiddel end veritable giftstoffer er ubehageligt smagende bestand- 
dele, blandt hvilke garvesyren ikke spiller den mindst fremtrædende 
rolle. Den bedske smag, som udmerker talrige planter, skyldes meget 
ofte en større eller mindre mængde garvesyre, der bevisligen tjener som 
virksomt beskyttelsesmiddei mod mange dyr. Og en lignende betydning 
har i mange tilfælde ogsaa andre sure, bitre eller paa anden maade 
ildesmagende stoffer, som f. eks. ætheriske oljer. Naar vi saa tilføier, 
at vi sandsynligvis, ialfald i visse tilfælde, har ret til at betragte træernes 
høie stammer (som f. eks. hos palmerne) som et beskyttelsesmiddel 
mod firføddede dyr, at vi ogsaa i planteriget finder tilfælde der muligens 
1) Kiselgehalten hos visse alger (diatomeerne) og kalkskeletterne hos de koral- 
lignende kalkalger (åthothammion, lithophyllum o. s. v.) kan man ogsaa 
med rette opfatte som forsvarsmidler mod planteædende havdyr. 
* 
