172 
den er dog endnu saa fedtrig, at den, efterat være blandet med kul, 
leverer et brugeligt brændsel til grakskjedlerne. 
Større nytte gjør resterne efter kjød og benkogningen, idet de skjøre, 
udkogte ben, efterat være knust mellem valser og derpaa finmalet og 
sigtet, leverer benmel, et værdifuldt gjødningsstof. 
Mindre hensigtsmæssig er det gjødningsstof — saakaldt guano — 
som kjødresterne leverer, efterat de ved hjælp af en vidtløftig tørrings- 
proces i en muret tørreovn, er befriet for sit meste vand, og derefter 
malet og sigtet. Kjødmelet indeholder nemlig i regelen adskillig fedt, 
der bevirker, at det raadner langsomt, og at det derfor tager adskillig 
tid, før det viser sin gjødslende virkning. Imidlertid lykkes det mere 
og mere at bortskaffe disse fedtrester — hvorledes vil fabrikerne nødig 
ud med — og hvalguanoen bør derfor visselig faa stor betydning for 
udviklingen af jordbruget, særlig i landets nordlige egne, hvor det jo 
staar saare langt tilbage. 
Imidlertid er det ikke alle kjødrester efter hvalkogningen, som for 
atter at blive til menneskeføde maa gjennemgaa det lange kredsløb: fra 
gjødning, gjennem kreaturfoder til menneskeføde. Det er væsentlig de 
hvalskrotte, der ikke kan tages i behandling 1 ganske ubedærvet tilstand, 
som gjennemløber denne lange omvei. Kjødet af det helt friske dyr 
faar en mere værdig skjæbne og forvandles til kraftfoder, om ikke for 
mennesker, saa ialfald for kreaturer. Behandlingen, dette gjennemgaar, 
er forøvrigt ganske den samme som for guanoen beskrevet, og nogen 
synderlig forskjel mellem de to præparater er der kanske ikke — ial- 
fald ikke for andre end de mere indviede. Om hvorvidt dette »hval- 
mel« er hensigtsmæssig koføde, derom lader der forøvrigt til at være 
strid blandt de sagkyndige, en strid, som vi ikke skal indlade os paa 
at afgjøre. 
Vi faar nøle os med det flygtige indblik, vi paa et par sider har 
kunnet faa i en industri, som er vokset op 1 løbet af faa aar ved en 
af Europas ugjestmildeste kyster, en industri, hvis udvikling helt og hol- 
«dent skyldes norsk foretagsomhed, og som de øvrige nationer nu be- 
gynder at lære hos os. Det er ikke ofte det gaar- paa. 
Dr. J. Brunchorst. 
