174 
tidig udpræges de nyttige egenskaber mere og mere, indtil de har naaet 
«den størst mulige grad af fuldkommenhed. 
Paa denne maade tænker vi os, at alle de egenskaber er opstaaede, 
som paa den ene eller den anden maade er af nytte 1 livskampen, paa 
«denne maade forklarer vi os de levende væseners hensigtsmæssige 
jndretning. 
Men efter al rimelighed finder der ogsaa efter andre principer en 
udvælgelse sted, og denne bør vi se lidt nærmere paa, da den bringer 
'os ind paa vort egentlige emne. Jeg mener den saakaldte kjønsud- 
vælgelse, den seksuelle selektion. 
Vi har alle hørt græshoppernesog sirissens sang, mange kanske 
ogsaa gravesirissens.!)) Naar man paa en vakker juniaften gaar over en 
eng eller langs en liden bæk, saa vil det neppe slaa feil, at man paa et 
eller andet sted kommer til at høre en vedholdende, blød tone, der 
vibrerer sterkt, omtrent som nattergalen i den Haydn'ske kindersym- 
phonie, uden dog at stige og falde. Nærmer man sig forsigtig stedet, 
hvorfra lyden kommer, saa vil man se, at den stammer fra en grave- 
siris, der sidder lige ved sit hul, tilsyneladende ganske ubevægelig. 
Først ved nærmere betragtning ser man, at dyrets korte dækvinger er i 
uafbrudt, sitrende bevægelse; disse er det, som frembringer lyden. 
Paa den ene af vingerne er der en ophøiet aare, der i regelmæssige mel- 
lemrum er besat med smaa, sirlige tænder. Stryges disse mod en af aarerne 
paa den anden vinge, saa giver de en tone af bestemt høide. Den 
første aare virker som violinbue, den anden som streng; dyret er en 
violinist, og kan derfor ogsaa holde tonen saa længe, det vil. 
Det er ganske klart, at evnen til at gjøre musik ikke kan være dyret 
til nogen nytte 1 livskampen: den hverken hjælper det til at finde føde 
eller til at undgaa sine fiender, og den kan derfor heller ikke være 
fremkommet ved den naturlige udvælgelsesproces. Vil vi vide, hvorledes 
«den »musikalske begavelse« 1 dette tilfælde er opstaaet, saa er det først 
Og fremst af betydning, at det kun er hannerne, som kan »spille«. 
Det gjælder ikke blot om gravesirissen, men om alle græshopper, og 
om de syngende insekter i det hele, hvad forresten allerede de gamle 
1) Muldvarpsirissen eller gravesirissen, som vi her har kaldt den, er et med den 
:almindelige siris, og derfor ogsaa med græshopperne, beslegtet insekt af bred, sam- 
mentrængt bygning og med sterkt udviklede gravefødder. 
