175 
grækere vidste. Derfor priser Anakreon cikaderne lykkelig — fordi de 
har stumme koner. 
I denne omstændighed ligger gaadens løsning: det musikalske appa- 
rat kan tænkes opstaaet paa grund af hannernes konkurrance om besid- 
«delse af hunner. Naar vi tør gaa ud fra, at hunnerne liker hannernes 
sang — og det er bevist, at saa er tilfældet — saa kan vi forstaa, 
hvorledes der først er opstaaet et ufuldkomment syngeapparat ved om- 
dannelse af en af de almindelige vingeaarer, og hvorledes dette senere 
har udviklet sig til sin nuværende fuldkomne skikkelse. Hunnerne har 
til enhver tid foretrukket den han, som bedst forstod sin kunst; faderens 
gode spilleredskab blev overført ved arv til sønnerne, og fra dem arve- 
des det videre nedover, idet det stadig forbedredes 1 generationernes 
jøb. Da altid de dygtigste sangere, det vil sige, de, der besad det 
bedste syngeredskab, blev foretrukne og fortrinsvis kom at formere sig, 
maatte der jo ske en stadig fremadskridende udvikling i apparatets 
evne til at frembringe musik. 
Og ligedan er det med fuglene. Ogsaa hos dem er det kun 
hannerne, som frembringer en ordentlig sang, og ogsaa hos dem er 
sangen ingenlunde fordelagtig 1 livskampen; tvertimod den er heller en 
stadig fare, idet den forraader dyrene for deres fiender, og den kan 
derfor ikke forklares som opstaaet ved naturlig udvælgelse.  Derimod 
er det let at forstaa sangevnens fremkomst gjennem den netop omtalte 
kjønsudvælgelse. Naar vi tænker os, at de hanner, som sang smukkest, 
altid er bleven foretrukne af hunnerne, saa kan vi godt forstaa, hvor- 
ledes der af den oprindelige piben 1 tidens løb har kunnet udvikle sig 
en melodi, og hvorledes deune hos enkelte arter har kunnet undergaa 
en stadig forbedring og blive rigere og rigere paa toner, saa den til- 
slut blev til en sang, der behager endog menneskets udviklede øre, 
saaledes som tilfældet er med nattergalens, maaltrostens, og adskillige 
andre fugles. 
Kjønsudvælgelsen giver altsaa en tilstrækkelig forklaring paa, hvor- 
ledes insekternes og fuglenes sang er tilbleven. 
Men hvorledes er det nu for menneskets vedkommende. Hvorledes, 
d. v. s. under hvilke drivkræfters medvirkning kan vi tænke os, at 
menneskets evne til at frembringe og forstaa musik er opstaaet og har 
udviklet sig. 
Vi har lært to saadanne drivkræfter at kjende, den naturlige ud- 
vælgelse og kjønsudvælgelsen. Den første af disse kræfter har virket 
