176 
og virker fremdeles paa mennesket saavelsom paa enhver dyre- og: 
planteart. Da individerne af arten menneske allesammen er i besiddelse 
af egenskaber, der er dem eiendommelige, da arten er variabel, med andre 
ord, da den er underkastet arvelighedens love, og ligesom ethvert andet 
levende væsen underlagt livskampens indflydelse, saa vil ogsaa hos arten 
menneske de 1 kampen for tilværelsen nyttige egenskaber bibeholdes og: 
udvikles, de skadelige eiendommeligheder derimod forsvinde. Det er 
hvad vi kalder naturlig udvælgelse. 
Vi behøver derfor ikke tvile paa, at menneskenes forstandsevner 
har tiltaget ganske betydeligt, siden det ukjendte urmenneskes dage. 
Forstandsevnerne er menneskets vigtigste vaaben, og de har allerede 
de ældste tider været ligesaa nyttige 1 livskampen som rent legemlige 
egenskaber. Hos et naturfolk, der lever af jagt, er ikke alene skarpe 
sanser, legemlig kraft og udholdenhed af nytte; af lige stor betydning: 
for individernes større eller mindre held i livskampen er ogsaa forstands- 
evnerne: list og sluhed 1 jagten efter bytte, dristighed og opfindsomhed 
i kampen mod fiender, klog forudseenhed ligeoverfor mangel paa føde 
i daarlige tider. Den, der i høiere grad end sine stamfrænder er i 
besiddelse af disse egenskaber, har større udsigt end de andre til at 
leve længe og efterlade afkom; men derfor bliver ogsaa nødvendigvis 
de gode egenskaber mere og mere udviklede i generationernes løb, sam- 
tidig med at ogsaa den almindelige gjennemsnitsbegavelse stadig tiltager, 
saalænge som forstandsevnerne endnu er afgjørende med hensyn til liv og 
død, eller rettere sagt, med hensyn til, om vedkommende skal efterlade 
afkom eller ei. 
Og der er ingen grund til at tro, at denne forstandsevnernes lang- 
somme vekst ikke vedvarer den dag idag. Der lader sig ialfald ikke 
anføre gyldige grunde mod en saadan antagelse, og 1 næsten enhver 
livsgjerning i nutidens komplicerede samfund har — under ellers lige 
forholde — den, som har en god forstand, større udsigt at stifte familie 
end den, der har en mindre god. Selv om dette kun er rigtigt, naar 
vi ser rent statistisk paa forholdene, d. v. s. naar vi tager et meget 
stort antal tilfælde i betragtning, saa maa det dog føre til, at menne- 
skenes aandelige kraft stadig, om end ganske langsomt, tiltager. At vi 
ikke merker noget til denne fremgang i den historiske tid, naar vi f. eks. 
sammenligner de græske og romerske digtere, filosofer og naturforskere 
med vor tids, det er intet modbevis mod denne antagelse, allerede af 
den grund at nutidens ledende kulturfolk ikke nedstammer fra de gamle 
