I77 
grækere. Menneskehedens udvikling gaar ikke efter en ret, men efter 
en paa mangfoldig vis brudt linje; de gamle grækeres aandelige eiendom 
blev ikke forøget og udvidet af deres egne efterkommere, men af de 
romanske og germaniske folkeslag, som ikke kunde tage grækernes aande- 
lige evner i arv, men nok deres færdige aandsfrembringelser. 
Forøvrigt er det ogsaa tænkeligt, at menneskehedens forstandsevner kan 
udvikles paa en anden maade, end ved at blot de mest fremragende 
begavelsers intelligents blir større; fremgangen kan bestaa i, at gjen- 
nemsnitsintelligentsen vokser i generationernes løb. 
Vi skal ikke gaa nærmere ind paa dette punkt; det kom mig blot 
an paa at vise, at menneskets forstandsevner maa have tiltaget op- 
igjennem tiderne, gjennem tusenvis af generationer, paa grund af den 
naturlige udvælgelse. Det kan vanskelig betviles. 
Til et ganske andet resultat kommer man, hvis der spørges, om 
alle kulturmenneskets aandelige egenskaber og færdigheder kan tænkes 
opstaaede paa denne maade, om vi tør antage, at den musikalske, 
digteriske, kunstneriske eller mathematiske begavelse har sin 
grund i naturlige udvælgelsesprocesser. Det er visselig ikke tilfældet. 
I livskampen kan disse aandsevner nok en og anden gang have været 
til nytte eller endog have været af afgjørende betydning, men i de fleste 
tilfælde er de det ikke, og ingen tør vel paastaa, at digterisk eller musi- 
kalsk begavelse gjør det særlig let for sin besidder at komme til at 
stifte familie; og dog er forholdene i saa henseende heldigere nu end 
tidligere, selv om vi ikke gaar længere tilbage end til Schillers, Mozarts 
og Haydns tid. Men selv 1 vore dage har et klogt hoved, hvis evner 
ligger i rent praktisk retning, langt større udsigt til at >komme frem« 
i verden, end den, hvis særlige begavelse er af mere ideal natur. 
Menneskets musikalske evne, dets begavelse 1 retning af bildende 
kunst, poesi og mathematik, er altsammen egenskaber, der ikke 
er til nytte for arten i dens kamp for tilværelsen, og som derfor heller 
ikke kan skylde den naturlige udvælgelse sin opkomst og udvikling. 
Men muligens er sansen for musik hos mennesket ligesom hos 
de tidligere omtalte insekter og ligesom hos fuglene, bleven til som 
følge af kjønsudvælgelse? Darwin mente 1 virkeligheden, at saa var 
tilfældet, og opfattede urmenneskets primitive sang som et af de midler, 
hvorved det beilede til hunnernes gunst. Jeg tviler paa, at man kan 
være ganske enig med ham i dette, og vi skal ogsaa senere komme til- 
bage til dette punkt. Men selv om vi antager, at han har ret, og at 
12 
