179 
widunderlige finhed, hvormed vor musik er istand til ikke blot at 
fremkalde, men at fremstille hele rækken af menneskelige stem- 
ninger, paa lignende maade som en tegning fremstiller former og med 
en saa fin nuancering, at sproget 1 saa henseende paa langt nær ikke 
kan komme op imod musiken. 
Selv om vi ganske bortser fra de store begavelser, som har frem- 
bragt denne musik og kun holder os til dem, der nyder den og forstaar 
den, saa ligger det lige i dagen, at der selv hertil udkræves en langt 
mere udviklet musikalsk sans end til forstaaelse af negerstammernes 
ensformige sing-sang, af kinesernes enkle melodier, eller af de oktav- 
melodier, som hos de gamle grækere spillede saadan fremtrædende 
rolle. Forat kunne høre noget andet og mere end et blot og bart 
virvar af toner, et stigende og synkende tonehav, 1 en af de Bethovenske 
symphonier eller Bach'ske messer, behøves der en høit udviklet musi- 
kalsk forstaaelse. 
Den antagelse synes derfor uundgaaelig, at menneskets musikalske 
sans har gradvis tiltaget, fra den stod paa polynesierens standpunkt, 
indtil nutidens var naaet. Og derved føres vi atter tilbage til det 
spørgsmaal, hvilke drivkræfter det er, som har fremkaldt 
denne musiksansens udvikling og vekst? 
Kjønsudvælgelsen kan tydeligvis ikke være drivkraften, selv om det 
kunde antages, at det var den, der havde frembragt de første begyndelser 
til menneskelig musik, eller endog drevet dennes udvikling, indtil poly- 
nesierstandpunktet var naaet. Ikke alene i vore dage, men fra uminde- 
lige tider af, blir saavel mandens som kvindens valg af mage, bestemt 
ved ganske andre momenter end hensynet til den musikalske begavelse, 
vi behøver blot at nævne ungdom, skjønhed, styrke, og ikke mindst 
aandelige egenskaber. Ingen kan paastaa, at mennesker uden sang- 
stemme, enten i vore dage eller i tidligere tider, saalangt historien 
rækker, af den grund har været særlig udsatte for at forsmaaes af kvin- 
derne. Tvertimod ved vi, at selv de mest umusikalske mennesker med 
lethed finder sig en umusikalsk eller ofte endog en musikalsk livsled- 
sagerinde. Men derat fremgaar, at den musikalske begavelse ikke paa 
nogen maade har kunnet udvikles ved hjælp af seksuel selektion. 
Der er visselig mange som hertil vil gjøre den indvending, at sagen 
muligens kunde forholde sig saaledes, at de musikalske evner simpeltvæk 
har tiltaget efterhvert, som de i større og større grad har været gjen- 
stand for øvelse. Vi ved jo, at ethvert organ kan udvikles og fuld- 
12* 
