180 
kommengjøres ved stadig brug; det kan vi ikke tvile paa, maar vi mir- 
des, hvor fint udviklet følesansen blir hos blinde, der ved dens hjælp 
søger at erstatte det manglende syn. Og hvorfor skulde ikke menne- 
skets musikalske sans i generationernes løb have tiltaget paa lignende 
maade, naar der indenfor hver generation skede en stadig opøvning 
baade til at høre og til at frembringe musik. Og det har jo virkelig 
været tilfældet overalt paa jorden, til alle tider. 
Dette vilde visselig være en meget simpel forklaring, og den vilde 
være anvendelig ikke alene paa dette, men ogsaa paa mange andre 
omraader, dersom vi blot turde tro, at den var rigtig. Denne forkla- 
ringsmaade gaar imidlertid ud fra en forudsætning, som ikke staar for 
en nærmere undersøgelse; den gaar ud fra, at forandringer, som et 
organ undergaar ved stadig brug i individets levetid, at de ved arv 
kan overføres paa efterkommerne. Kun naar vi gaar ud fra 
denne antagelse, kan vi forstaa, hvorledes vedkommende organ (i dette 
tilfælde det musikalske) i generationernes løb kan udvikles paa grund 
af stadig øvelse; hvis derimod den udvikling, der er naaet ved stadig 
øvelse i det enkelte individs levetid, ikke overføres paa efterkommerne, 
da maa jo disse begynde sin udvikling akkurat paa det samme punkt, 
paa hvilket forældrene begyndte sin, da kan altsaa udviklingen aldrig 
naa videre, end den naaede hos de første forfædre, og det om rækken 
af generationer, der udøver kunsten, er aldrig saa lang. 
Den grad til hvilken et organ eller en færdighed kan udvikles ved 
øvelse er imidlertid temmelig begrænset. En athlet kan, om han øver 
sig aldrig saa meget, ikke nogensinde dnve det til at kunne løfte en 
vægt paa hundrede eller endog blot tyve centner — tre eller fire er 
det høieste, han kan drive det til. Og har han en søn, saa vil han 
maatte begynde forfra igjen, dersom vor mening om arveligheden er 
rigtig; fra faderen kan han i heldigste tilfælde arve de samme anlæg, 
som denne havde fra fødselen af, derimod ikke den udvikling, disse 
anlæg har undergaaet ved faderens opøvelse af dem. Om han øver sig 
aldrig saa meget, vil altsaa heller ikke han kunne bringe det længere 
end til tre eller fire centner. Den mening vinder nu mere og 
mere indgang i videnskaben, at der ikke foreligger nogen beviser 
for den antagelse, at erhvervede egenskaber eller færdigheder kan ned- 
arves. Man har troet, at saa var tilfældet, at f. eks. lemlæstelser en 
og anden gang kunde nedarves; nøiagtig prøvelse af de formentlige 
eksempler har dog lært, at denne antagelse neppe holder stk. Og i 
