196 
Øerne har en ganske vakker samling af fugle, ialt omtrent 40 arter, 
deriblandt rødkjelke, snespurv, vibe, hejlo, maager, lunne, skarver; 
i vintermaanederne er dog næsten alle fuglene borte. Der findes hverken 
slanger eller firben, og dyrelivet i havet er fattigt, da sælerne gjør det 
af med al fisken i nærheden af kysterne. 
Den største af øerne er St. Paul, der er 21 km. lanpr6 km. 
bred med et fladeindhold af 85 kv.km.; der er ujevne høider, steile bakker, 
myrlændte flader, der i fjæren gaar over til sanddyner; der er mange 
smaa ferskvandssøer, og øens høieste punkt er 180—190 m. 0. h.  Nogle 
steder gaar det faste fjæld ned i havet med jevnt skraanende overflade, 
og paa saadanne steder er det, at sælen fortrinsvis gaar paa land. 
St. Georg er noget mindre, 16 km. lang, 7 km. bred, af 70 kv.km.'s 
flademdhold. Dens største høide er 350 m.; den falder i det hele 
taget steilt af mod søen og bestaar af to høiere sletter med et mel- 
lemliggende dalstrøg, hvor der er nogle smaa indsøer og endog en liden 
bæk, den eneste paa Pribylowøerne. 
Der er ingen havne paa disse øer; derfor er det baade voveligt 
og vanskeligt for skibe at færdes her, især om sommeren, naar den 
tætte taage skjuler dem. Landgangen er næsten bestandig vanskelig, da 
søen bryder voldsomt. 
Rundt omkring paa kysterne ligger der drivtømmer, afbarkede 
gran- og furustammer, flyttede fra nærliggende skovklædte lande. 
Paa disse øer, især paa St. Paul, finder søbjørnene bekvemme lan- 
dingspladse, hvor landet hæver sig gradvis fra søen, saa at dyrene let 
kan komme op. Intet andet sted, hverken paa Alaska elier paa Aleu- 
terne, findes saadanne landingspladse med fast, jevnt skraanende grund; 
derfor søger dyrene ind her. 
Da Pribylow 1 juli 1786 landede paa disse øer, fandt han dem 
ubeboede; men allerede aaret efter blev aleuter overført til øerne som 
arbeidere ved søbjørnefangsten. I 1799 kom Alaska — og Pribylow- 
øerne med — 1 hænderne paa et russisk-amerikansk kompani, hvis 
arbeidere 1 begyndelsen levede 1 skidne, halvt underjordiske hytter, som 
var baade mørke og fugtige; til brændsel brugtes drivved, som blev 
tørket, kløvet i smaa stykker og lagt i spæk, før den brændtes;, hvis 
drivveden slog deil, krøb folkene ind under skindfelden og levede eller 
døde, som det kunde falde sig, i de kolde hytter. 
Efterat øerne blev overdraget de forenede stater og 1 1870 udleiede 
til Alaskakompaniet, har situationen forandret sig meget til det bedre. 
