199 
Søbjørnens baglemmer er ganske anderledes; tæerne er paa bag- 
lemmerne vokset ud til tyndeé, hudagtige spidser, med 15 cm. lange 
negle paa de tre mellemtær; paa stortaaen og lilletaaen er der saagodt- 
som intet tegn til negle, og mellem tæerne er der svømmehud. 
Ligesom forlemmerne er ogsaa baglemmerne nøgne paa det yderste 
parti og staar ret ud til siden; naar dyret svømmer, bruger det væsent- 
lig forlemmerne og kommer ved hjælp af dem frem med stor hurtighed, 
mens baglemmerne bruges som ror; halen er hos de voksne hanner 
ikke mer end 10—12 cm. lang. 
Naar søbjørnen bevæger sig paa land, krummer den sin ryg og 
trækker bagfødderne ind under sig, hvorefter ryggen rettes ud igjen, og 
kroppen kastes frem; naar den ikke forstyrres, gaar den langsomt og 
mageligt, men hvis den blir opskræmt, begynder den at gallopere saa 
hurtigt, at det ikke er mere end saavidt, at en mand, der løber af alle 
kræfter, kan holde skridt med den; men saa hurtig kan den ikke løbe 
længere end 15—20 m., før den skjælvende og stakaandet synker 
sammen. 
I de første dage af mai indfinder de første hanner af søbjørnen 
sig paa »sælværene« paa Pribylowøerne; de holder sig i begyndelsen 
spredt udover været og altid temmelig nær vandet; de er paa denne 
tid meget rolige og tilbringer en stor del af sin tid med i ro og 
mag at svømme ude i brændingen et lidet stykke fra land. Omkring 
ste juni begynder det taagede, milde og fugtige sommerveir, og saa- 
snart de første graa taagebanker indhyller øerne, kommer der tusinder 
efter tusinder af gamle søbjørnehanner op fra søen og vælger sig det 
bekvemmeste sted, de kan finde. Hvert dyr har sit eget stykke land, 
2—3 m. i firkant, og dyret maa stadig forsvare sin plads mod andre, 
som vil trænge sig frem; især er det et vanskeligt stykke arbeide at 
beholde stillingen for de dyr, som har valgt sin plads nederst ved van- 
det; mellem disse og de nyankomne er der en stadig kamp, der meget 
ofte ender med døden for den ene eller undertiden for begge parter. 
De hanner, som er under 6 aar, blander sig ikke meget op i kampen, 
men streifer mere fredeligt omkring ved stranden, mens de ældre ligger 
i stadig slagsmaal, indtil endelig hvert dyr, omkring midten af juli faar 
beholde sin plads nogenlunde uforstyrret. En gammel søbjørn, som har 
valgt sig en rigtig udmerket plads nede ved vandet, maa ofte slaaes 
med 40 eller 50 andre dyr, som gjerne vil have den samme plads. 
Naar kamptiden er endt, ser en saadan gammel slaaskjæmpe tem- 
