201 
med ord; i nogen afstand høres det som en fossedur; selv gjennem 
brændingens torden under en storm kan den tydelig høres, og 1 yngle- 
tiden lyder den uden ophør nat og dag. 
De ældre hanner ligger paa været til slutningen af parringstiden, 
som falder mellem m1ste og 1o0de august; mens de i juni og juli har 
opholdt sig paa land, har de ikke taget næring til sig; naar de saa i 
august gaar tilbage til havet, er de bare skygger af, hvad de var, da 
de gik op; de tærer i denne tid paa sit eget fedt, indtil de er bare 
skind og ben, — men det følgende aar kommer de igjen lige saa glatte 
og skinnende og fede som før. 
Midt i juni kommer de første hunner op af søen; disse faster ikke 
saa længe som hannerne, og derfor beholder de sit huld og afmagres 
ikke som disse; saasnart ungen er født, gaar de tilsøs efter føde; de 
svømmer ud paa fiskebankerne og spiser sig mæt, og vender kun til- 
bage for at lade ungen patte. 
«Naar hunnen, vaad og dryppende, kommer op af vandet, har den 
en skiddengraa farve, men nogle timer senere, naar pelsen er tørret, 
blir hovedet, halsen og ryggen glinsende staalgraa, mens kroppens 
underside er næsten snehvid; denne smukke farve forandres forresten 
forholdsvis snart; allerede nogle dage efter, at dyret har landet, blir 
farven mørkere, og om et par uger er de brune paa oversiden og" rød- 
lige paa undersiden; og denne farve beholder de til ud i august, da 
de skifter sin pels. 
Der er et ganske forskrækkeligt hurlumhei paa været, naar hunnerne 
kommer op for at føde sin unge; de maa udholde en temmelig ublid 
behandling af hannerne, idet enhver af disse vil have saa mange hunner 
som muligt paa sin plads; de sidste hunner kommer i midten af juli, og 
der er da saa mange af dem, at der gjennemsnitlig bliver 10—20 af 
dem paa hver han; en rigtig sterk gammel han kan samle et harem 
paa indtil 50 hunner, mens andre ikke faar mere end 2—3. 
Hannen forsvarer sin nystiftede familie med stort mod; ikke engang 
med skud driver man den væk; hunnerne er mere frygtsomme, og naar 
de skræmmes, forsøger de paa at undfly, men hannen passer gjerne saa 
godt paa dem, at dette i regelen ikke lykkes. 
Disse dyr kan sove ligesaa godt i vandet som paa land; i vandet 
ligger de paa ryggen, lægger forlabberne over brystet og baglemmerne 
frem, saa at taaspidserne naar frem til hagen; i denne stilling sover 
dyret ganske roligt, naar veiret ikke er altfor haardt. Søbjørnens søvn 
