204 
havtaagen sænker sig over Pribylowøerne i mai og juni kommer de utal- 
lige skarer tilbage til det land, hvor de fødtes. 
Saa længe hannen er under 5—6 aar lever den som ungkarl. Det 
gjennemsnitlige antal af søbjørne paa Pribylowøerne kan regnes til fem 
millioner, og halvparten deraf er ungkarle; det er udelukkende disse, 
som er gjenstand for fangst. Ungkarlene faar aldrig lov til at komme 
op mellem de andre dyr paa været; de vandrer sine egne veie, snart 
hid, snart did; undertiden kan de gaa et par km, op i landet og der 
danner sig formelige stier paa de steder, hvor de pleier at gaa; somme- 
tider kan en saadan vei gaa tvers igjennem været; saalænge ungkarlene 
holder sig til veien, er der dog ingen, som ænser dem; men hvis de 
vil trænge sig ind paa den allerede optagne plads, saa er de dødsens 
med det samme; de gamle hanner river dem da ihjæl. 
Disse ungkarle har ikke nogen lang fasteperiode paa land, saaledes 
som de ældre hanner; de gaar ofte paa fouragering 1 søen, især paa 
klare og varme dage; 1 taaget veir holder de sig paa land, og ligger 
da ofte saa tæt sammen, at de paa store strækninger ganske dækker 
grunden; det er i det hele taget meget urolige dyr; de løber omkring 
og leger i timevis uden ophør, de boltrer sig behændigt i den skum- 
mende brænding, de fryder sig i de skumklædte søer, som tordnende 
bryder ind over dem; de svømmer udmerket og hopper som delfiner 
helt ud af vandet. 
I slutten af »sæsonene — 1 løbet af september maaned — fælder 
ungkarlene pelsen; fældingen foregaar saaledes, at dyrets evne til at 
gaa i vandet aldrig svækkes, saa at de ikke bliver syge eller forklølede; 
overalt paa været ligger der masser af røtet haar igjen efter dyrene. 
Det er disse stakkels ungkarle, som maa lade sit liv for skindets 
skyld. De store slagtemarker findes især paa St. Paul, tildels ogsaa 
paa St. Georg; her kan 40—50 mand slaa ned en »drifte paa to til 
tre tusinde ungkarle paa en dag; her bliver de raadnede legemer af 
tidligere fangst liggende igjen, hundrede tusinder ubegravede lig, som 
naturen i sin barmhjertighed om to—tre aar har overdækket med det 
friskeste grønsvær. De hvide ben og de grinende hjerneskaller af mange 
millioner dyr er blegede paa slagtestederne og begravede under ny 
overflade; 1 nærheden af byen paa St. Paul blev der engang gravet en 
brønd; den var 4 m. dyb og man fandt ben af søbjørne jevnt udbredt 
lige til brøndens bund. 
Man antager at der paa Pribylowøerne aarlig fødes ca. en million 
