218 
det hele livet igjennem, og det af den simple grund, at der ikke bag 
dets høre- og musiksans findes nogen høitorganiseret, stemningsrig sjæl 
i lighed med vor egen. 
Og ganske det samme, kun med mindre udpræget forskjel, maa 
gjælde for menneskesjælen paa dens høiere og lavere udviklingstrin. 
Hvis mennesket ikke allerede fra de tidligste tider af har været 1 besid- 
delse af den samme sjæl som nu, hvis dets intelligents og alt, hvad der 
afhænger af den, 1 aartusindernes løb, under den stadige kamp for til- 
værelsen, er bleven skjærpet og uddybet, da maa ogsaa dets evne til 
at forstaa musik 1 tidernes løb have tiltaget. 
Af denne grund kan der ikke være tale om, at der vandrede 
maskerede Bethovener omkring blandt urmenneskene; ja jeg tviler endog - 
paa, at de findes blandt vore dages negre og australiere. Dertil hører 
ikke blot en veludviklet musikalsk sans, men ogsaa en rig, for indtryk 
dybt modtagelig sjæl, som, efter hvad erfaringen lærer, kun kan eksistere 
sammen med en mere udviklet intelligents. Og jeg gaar endnu videre; 
jeg tror ikke engang, at et urmenneske, selv om det havde været under 
dressur fra børnealderen af, ved opøvelse og opdragelse havde kunnet 
bibringes en saapas høi grad af musikalsk forstand, som vore børn 
besidder. Den medfødte aandelige begavelse vilde have manglet. 
Vi tør altsaa antage, at menneskets modtagelighed for musik har 
tiltaget med dets intellektuelle udvikling, d. v. s. saalænge dets aands- 
evner endnu var gjenstand for nogen væsentlig forøgelse. Det lader 
sig ikke gjøre nølagtig at angive, for et bestemt folks eller en bestemt 
folkegruppes vedkommende, til hvilken periode en saadan forøgelse fandt 
sted, og vi ved ikke engang med sikkerhed om ikke menneskets aand 
endnu i vore dage er i langsom og derfor umerkelig udvikling. For 
imidlertid nogenlunde at antyde, hvad jeg mener, vil jeg sige, at »old- 
tidens« folk, d. v. s. middelhavslandenes gamle kulturfolk, saalangt til- 
bage historien rækker, synes mig at have staaet paa det høieste intel- 
lektuelle standpunkt der endnu er naaet. Hvis der siden den tid har 
fundet nogen forstandsudvikling sted hos de europæiske folkeslag, saa 
har den visselig været saa umerkelig liden, at den ikke har havt nogen 
indflydelse paa sjælens modtagelighed for musikalske indtryk. En tid, 
der frembragte lovgivere som Moses og Solon, digtere som Homer og 
Sofokles, filosofer og naturforskere som Aristoteles, Platon og Archimedes, 
som skabte Ægyptens templer og pyramider og de græske gudeskikkel- 
ser, den viser os visselig den menneskelige intelligens paa høiden af udvik- 
